ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

07 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/37199/25	
Суддя І інстанції Олійник В.М.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),
суддів: Сафронової С.В., Кальника В.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №046050026928 від 18.12.2025 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити, нарахувати та виплачувати з 12.12.2025 року ОСОБА_1 пенсію, зарахувавши до її страхового стажу періоди роботи згідно з трудовою книжкою від 25.09.1971: з 20.09.1971 по 30.05.1972, з 13.07.1973 по 29.01.1975, з 20.03.1975 по 05.02.1980, з 06.02.1980 по 16.08.1983, на території російської федерації: з 09.11.1983 по 30.09.1994, з 27.10.1994 по 15.10.1997, з 16.10.1997 по 15.09.1999, з 27.09.1999 по 26.09.2004, з 27.09.2004 по 31.08.2009, з 08.09.2009 по 26.05.2013; період навчання з 01.09.1972 по 10.07.1973 згідно з атестатом №1854 від 10.07.1973.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та сковано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №046050026928 від 18.12.2025 року щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (код ЄДРПОУ 13559341) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до страхового стажу, який дає право на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" період навчання з 01.09.1972 по 10.07.1973 року; періоди роботи з 20.09.1971 по 30.05.1972 року, з 13.07.1973 по 29.01.1975 року, з 20.03.1975 по 05.02.1980 року, з 06.02.1980 по 16.08.1983 року; періоди роботи на території російської федерації: з 09.11.1983 по 30.09.1994 року, з 27.10.1994 по 15.10.1997 року, з 16.10.1997 по 15.09.1999 року, з 27.09.1999 по 26.09.2004 року, з 27.09.2004 по 31.08.2009 року, з 08.09.2009 по 26.05.2013 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (код ЄДРПОУ 13559341) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 12.12.2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням зарахованих до страхового стажу періоду навчання та періодів роботи.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржило його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення суду, яким у задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області посилається на правомірність рішення про відмову у призначенні пенсії, зважаючи на відсутність у позивача необхідного страхового стажу.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 09.02.1974 року дівоче прізвище позивача " ОСОБА_2 " змінено на " ОСОБА_3 ".
У період з 01.09.1972 по 10.07.1973 року позивач навчалася за спеціальністю "продавець продовольчих товарів" в Технічному училищі Дніпропетровського обласного управління профтехосвіти, що підтверджується атестатом з відзнакою №1854 від 10.07.1973 року.
Відповідно до записів трудової книжки від 25.09.1971 року ОСОБА_1 працювала:
запис №1 - №2 з 20.09.1971 по 30.05.1972 року на Криворізькому електрозаводі;
запис №5 - №7 з 13.07.1973 по 29.01.1975 року на ОРС комбіната "Кривбасстрой";
запис №8 - №10 з 20.03.1975 по 05.02.1980 року на ОРС РУ ім.ХХ Партз`їзду;
запис №11 - №12 з 06.02.1980 по 16.08.1983 року на Трест "Криворожстальконструкція"
з 01.01.1992 по 30.09.1994, з 27.10.1994 по 15.10.1997, з 16.10.1997 по 15.09.1999, з 27.09.1999 по 26.09.2004, з 27.09.2004 по 31.08.2009, з 08.09.2009 по 26.05.2013 року працювала на території російської федерації.
12.12.2025 року ОСОБА_1 звернулася до територіального управління Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", надавши підтверджуючий пакет документів.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №046050026928 від 18.12.2025 року ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Додатково повідомлено, що до страхового стажу не зараховано:
періоди трудової діяльності згідно трудової книжки від 25.09.1971, оскільки дошлюбне прізвище на титульній сторінці трудової книжки містить виправлення та не завірено належним чином. Дошлюбне прізвищу в свідоцтві про шлюб НОМЕР_3 від 09.02.1974, також містить виправлення;
період навчання 01.09.1972 по 10.07.1973, оскільки дописаний номер, дата видачі атестату та згідно атестату № НОМЕР_4 від 10.07.1973, оскільки прізвище містить виправлення та не відповідає паспортним даним;
з 20.09.1971 по 30.05.1972, оскільки відсутні дати в наказах про прийняття та звільнення; з 20.03.1975 по 05.02.1980, оскільки відсутні дати в наказі про прийняття; періоди трудової діяльності з 01.01.1992 по 30.09.1994, з 27.10.1994 по 15.10.1997, з 16.10.1997 по 15.09.1999, з 27.09.1999 по 26.09.2004, з 27.09.2004 до 31.08.2009, з 08.09.2009 по 26.05.2013, оскільки робота в росії.
Не погодившись з рішенням про відмову у призначенні пенсії, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон 1058-IV).
Статтею 1 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно зі статтею 26 Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60-річного віку та наявності страхового стажу.
Відповідно до частини 2 статті 26 Закону №1058-ІV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років.
Відповідно до частини 3 статті 26 Закону №1058-ІV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу, починаючи з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років.
За визначеннями, наведеними у статті 1 вказаного Закону, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Приписами частин першої-третьої статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Як зазначено у частині четвертій статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. 
Згідно ст.62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" № 637 від 12.08.1993 року (далі - Постанова № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом трудової книжки або відповідних записів у ній у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії визначено, що у разі коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати уточнюючі довідки.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці відповідач вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу.
В свою чергу, з оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №046050026928 від 18.12.2025 року про відмову в призначенні пенсії за віком вбачається, що пенсійним органом не було зарахованого до страхового стажу позивача наступні періоди:
- періоди трудової діяльності згідно трудової книжки від 25.09.1971, оскільки дошлюбне прізвище на титульній сторінці трудової книжки містить виправлення та не завірено належним чином. Дошлюбне прізвищу в свідоцтві про шлюб НОМЕР_3 від 09.02.1974, також містить виправлення;
- період навчання 01.09.1972 по 10.07.1973, оскільки дописаний номер, дата видачі атестату та згідно атестату № НОМЕР_4 від 10.07.1973, оскільки прізвище містить виправлення та не відповідає паспортним даним;
- з 20.09.1971 по 30.05.1972, оскільки відсутні дати в наказах про прийняття та звільнення; з 20.03.1975 по 05.02.1980, оскільки відсутні дати в наказі про прийняття; 
- періоди трудової діяльності з 01.01.1992 по 30.09.1994, з 27.10.1994 по 15.10.1997, з 16.10.1997 по 15.09.1999, з 27.09.1999 по 26.09.2004, з 27.09.2004 до 31.08.2009, з 08.09.2009 по 26.05.2013, оскільки робота в росії.
Проаналізувавши підстави незарахування пенсійним органом до страхового стажу періодів роботи та навчання позивача, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Щодо правомірності незрахування пенсійним органом до страхового стажу періодів трудової діяльності згідно трудової книжки від 25.09.1971 та періодів роботи з 20.09.1971 по 30.05.1972, з 20.03.1975 по 05.02.1980, колегія суддів зазначає наступне.
На час заповнення трудової книжки позивача (25.09.1971) чинною була Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 09.07.1958 №620 (Далі – Інструкція №620), а на час роботи з 20.03.1975 по 05.02.1980 - Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (Далі – Інструкція №162).
Згідно п.1.3 Інструкції №620 прийом на роботу без трудової книжки не допускається.
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції №620 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок. їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та даною Інструкцією.
Відповідно до п.1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Відповідно до п.18 вищевказаної постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.
В свою чергу, п.2.2 Інструкції № 162 передбачено, що до трудової книжки вносяться зокрема, відомості, про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), а при звільненні - в день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) п.2.3 Інструкції № 162.
Відповідно до п. 2.12 Інструкції № 162 зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.
Відповідно до п.4.1 Інструкції № 162 при звільненні робочого або службовця всі записи про роботу, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Відтак, положення обох Інструкцій передбачають, що обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.
У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Враховуючи вищезазначене, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Крім того, нормативно-правовими актами не передбачено визнання трудової книжки недійсною в разі виявлених помилок.
Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
При цьому, визначені пенсійним органом недоліки заповнення трудової книжки від 25.09.1971, на переконання колегії суддів не є такими, що позбавляють можливість пенсійного органу встановити страховий стаж позивача.
За наведених обставин, колегія суддів робить висновок про протиправність незарахування до страхового стажу позивача періодів трудової діяльності згідно трудової книжки від 25.09.1971 та періодів роботи з 20.09.1971 по 30.05.1972, з 20.03.1975 по 05.02.1980.
В свою чергу, щодо правомірності незарахування пенсійним органом до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання з 01.09.1972 по 10.07.1973, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, згідно з ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі зараховується до стажу роботи.
Вищі навчальні заклади, зазвичай, мають у своєму складі підготовчі відділення, підрозділи перепідготовки та підвищення кваліфікації кадрів тощо. Однак час навчання у вищих навчальних закладах в обов`язковому порядку необхідно підтвердити дипломом, посвідченням, свідоцтвом, довідками чи іншими документами, які видано на підставі архівних даних і які містять відомості про періоди навчання. Таку вимогу щодо підтвердження факту навчання було передбачено пунктом 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637.
Згідно з п. «д» ч.3 ст.56 Закону №1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Відповідно до ст. 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту», час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Період навчання позивача в технічному училищі Дніпропетровської області підтверджується долученою до матеріалів справи копією атестату № НОМЕР_4 та записами трудової книжки від 25.09.1971. 
Відтак, встановлені пенсійним органом: дописаний номер, дата видачі атестату в трудовій книжці та виправлення прізвища у атестаті №1854 від 10.07.1973 не можуть бути достатньою підставою для незарахування періоду навчання, оскільки в сукупності надані позивачем документи підтверджують належність саме їй відповідного атестату, а тому засвідчують факт її навчання у спірний період. При цьому оформлення таких документів здійснено не позивачем, а тому не може створювати для неї негативні наслідки.
Відповідно, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області було протиправно незараховано до страхового стажу позивача періоду її навчання з 01.09.1972 по 10.07.1973.
В свою чергу, щодо правомірності незарахування пенсійним органом до страхового стажу ОСОБА_1 періодів трудової діяльності з 01.01.1992 по 30.09.1994, з 27.10.1994 по 15.10.1997, з 16.10.1997 по 15.09.1999, з 27.09.1999 по 26.09.2004, з 27.09.2004 до 31.08.2009, з 08.09.2009 по 26.05.2013, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
В свою чергу, згідно із ч.1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Згідно статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається в тому числі і із міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29 червня 2004 року № 1906-IV укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.
13 березня 1992 року в місті Москва підписано Азербайджаном, Російською Федерацією, Білоруссю, Таджикистаном, Вірменією, Туркменістаном, Казахстаном, Узбекистаном, Киргизстаном, Україною та Молдовою Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка базується на територіальному принципі.
Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі Угода від 13 березня 1992 року) визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 5 Угоди від 13 березня 1992 року встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.
Згідно зі статтею 6 Угоди від 13 березня 1992 року призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільговій основі і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої із цих країн, а також на територіях колишнього СССР за час до вступу в силу даної Угоди (пункти 1, 2 статті 6).
Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах-учасницях Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії (пункт 3 статті 6 вказаної Угоди).
Крім того, відповідно до положень Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14 січня 1993 року (далі Угода від 14 січня 1993 року), а саме статті 6, працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші). Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво та інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.
Статтею 7 Угоди від 14 січня 1993 року встановлено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.
Відповідно до частини третьої статті 6 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15 квітня 1994 року, ратифікованої Законом України № 290/95-ВР від 11 липня 1995 року, працівники користуються правами і виконують обов`язки, встановлені трудовим законодавством сторони працевлаштування.
Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав N 01-1/2-07 від 26 березня 2008 року визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди від 13 березня 1992 року встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.
Отже, наведенні положення Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, гарантуючи захист прав громадян у сфері пенсійного забезпечення, стосуються призначення пенсії та передбачають, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються лише при призначенні пенсії.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а, від 16 квітня 2020 року у справі №555/2250/16-а від 17 червня 2020 року у справі №646/1911/17, від 21 лютого 2020 року у справі № 291/99/17 та від 06 липня 2020 року у справі № 345/9/17.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.
Разом з тим, на час роботи позивача в РФ, Україна була учасником Угоди, відтак норми Угоди застосовуються до спірних правовідносин.
З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що під час вирішення питання про наявність у позивача права на пенсію за віком пенсійним органом повинен був бути врахований трудовий стаж набутий позивачем на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, в тому числі на території РФ.
В даному випадку позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на пенсійні виплати не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.
З цих підстав, колегія суддів робить висновок щодо протиправності незарахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області до страхового стажу позивача періодів її роботи в РФ з з 01.01.1992 по 30.09.1994, з 27.10.1994 по 15.10.1997, з 16.10.1997 по 15.09.1999, з 27.09.1999 по 26.09.2004, з 27.09.2004 до 31.08.2009, з 08.09.2009 по 26.05.2013.
Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №046050026928 від 18.12.2025 року, а також зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу, який дає право на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" період навчання з 01.09.1972 по 10.07.1973 року; періоди роботи з 20.09.1971 по 30.05.1972 року, з 13.07.1973 по 29.01.1975 року, з 20.03.1975 по 05.02.1980 року, з 06.02.1980 по 16.08.1983 року; періоди роботи на території російської федерації: з 09.11.1983 по 30.09.1994 року, з 27.10.1994 по 15.10.1997 року, з 16.10.1997 по 15.09.1999 року, з 27.09.1999 по 26.09.2004 року, з 27.09.2004 по 31.08.2009 року, з 08.09.2009 по 26.05.2013 року та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 12.12.2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням зарахованих до страхового стажу періоду навчання та періодів роботи.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
В повному обсязі постанова складена 07 липня 2026 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов 

суддя С.В. Сафронова 

суддя В.В. Кальник