ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

02 липня 2026 року | м.Дніпро | справа № 280/732/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Баранник Н.П.,
суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 січня 2026 року у справі № 280/732/25 (суддя Сацький Р.В., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі - відповідач) від 14.08.2024 №716259-2409-0829-UA23060070000082704 про нарахування податку орендна плата з фізичних осіб.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що контролюючим органом протиправно прийнято податкове повідомлення-рішення, оскільки з 2021 у позивача було остаточно припинено право власності на будівлі та споруди, які розміщені на орендованій земельній ділянці. До нового власника об`єкту нерухомості перейшов встановлений податковим законодавством обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку (орендної плати), на якій розташоване набуте нерухоме майно. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21 січня 2026 року адміністративний позов задоволено, визнано протиправним та скасоване оскаржене позивачем податкове повідомлення-рішення відповідача.
Із рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач, ним була подана апеляційна скарга. В скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивач протягом 2021-2024 років не вчинив жодних дій щодо встановлення та реєстрації факту переходу орендованої земельної ділянки у користування іншій особі. Позивач не звертався до суду про розірвання чи спонукання на вчинення дій на розірвання та державну реєстрацію припинення дії договору оренди землі №231010004000094 від 05.08.2011. Враховуючи вищевикладене, податкове повідомлення-рішення за 2024 рік вiд 14.08.2024 №716259-2409- 0829-UA23060070000082704 на суму 115 834,34 грн., винесене з дотриманням вимог статті 58 ПКУ, є таким, що відповідає вимогам діючого законодавства, а нараховане зобов`язання підлягає сплаті в повному обсязі.
Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача. У відзиві просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги, як безпідставних, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. На думку позивача, суд вірно встановив обставини справи, надав правильну юридичну оцінку спірним відносинам, та прийняв законне рішення. Позивач стверджує, що він не є платником орендної плати за зазначеним об`єктом, за яким спірним податковим повідомленням-рішенням було нараховано суму грошового зобов`язання. Тому, податковим органом при формуванні податкового повідомлення- рішення порушено вимоги Податкового кодексу та іншого законодавства України.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
З матеріалів справи встановлено, що 01.08.2011 між ОСОБА_1 (Орендар) та Запорізькою міською радою (Орендодавець) було укладено договір оренди землі, за умовами якого Орендодавець відповідно до рішення Запорізької міської ради № 59/150 від 28.02.2011 передав Орендарю земельну ділянку площею 0,0835 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для розташування кафе з літнім майданчиком строком на 19 років. Даний Договір зареєстрований в Управлінні Держкомзему у місті Запоріжжя Запорізької області 05.08.2011 за № 231010004000094. 
На орендованій земельній ділянці перебуває нерухоме майно, а саме: приміщення № 2 та літня площадка № 6, літній майданчик № 8, що належало ОСОБА_1 на праві власності відповідно до укладених між ТОВ “Тюльпан” та ОСОБА_1 та нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 13.08.2010 № 2705 та № 2708. 
З 03.03.2021 право власності на об`єкти нерухомості, які знаходяться на орендованій за вказаним договором земельній ділянці, а саме: приміщення № 2, літня площадка № 6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2244677923101) та літній майданчик № 8 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2244932723101), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , набуло Товариство з обмеженою відповідальністю “Приват Інвестування” на підставі нотаріально посвідченого акту приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу та грошової оцінки нерухомого майна від 02.03.2021.
Відповідні відомості про право власності на означені об`єкти нерухомого майна внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджено Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно яким станом на дату формування 06.03.2021: дата державної реєстрації права власності 02.03.2021, власник - Товариство з обмеженою відповідальністю “Приват Інвестування”, підстава - акт приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ “Приват Інвестування”, номер 1466, виданий 02.03.2021. 
Головним управлінням ДПС у Запорізькій області 14.08.2024 було винесено на ім`я ОСОБА_1 податкове повідомлення-рішення з орендної плати з фізичних осіб за 2024 рік №716259-2409-0829-UA23060070000082704 на суму 115 834,34 грн..
Вважаючи податкове повідомлення-рішення протиправним, посилаючись на те, що право користування земельною ділянкою у нього припинилося в зв`язку з відчуженням нерухомого майна, яке було розміщено на ній, позивач просив скасувати спірне рішення відповідача.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що у разі відчуження особою об`єкта, який перебував на відповідній земельній ділянці, до нового власника нерухомості переходить встановлений законодавством обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку (орендної плати), на якій розташоване набуте ним майно. Оскаржене податкове повідомлення - рішення підлягає скасуванню, адже контролюючим органом нараховано орендну плату за землю за податковий період 2024 року, у якому позивач не був фактичним користувачем земельної ділянки.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.
Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно пп. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України, орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Стаття 269 Податкового кодексу України розрізняє:
платників земельного податку, якими є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності на правах постійного користування;
платників орендної плати, якими є землекористувачі (орендарі) земельних ділянок державної та комунальної власності на умовах оренди.
Згідно з підпунктом 270.1.2 пункту 270.1 статті 270 ПК України, об`єктами оподаткування орендної плати є земельні ділянки державної та комунальної власності, надані в користування на умовах оренди.
Згідно пунктів 288.1, 288.2, 288.3, 288.5 ст. 288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки.
За правилами пункту 285.1 статті 285 ПК України, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. А за вимогами абзацу першого пункту 286.5 статті 286 ПК України, нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.
Також, в силу вимог пункту 287.1 статті 287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
Судом встановлено, що з 03.03.2021 право власності на об`єкти нерухомості, які знаходяться на орендованій за вказаним вище договором земельній ділянці, а саме: приміщення № 2, літня площадка № 6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2244677923101) та літній майданчик № 8 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2244932723101), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , набуло Товариство з обмеженою відповідальністю “Приват Інвестування” на підставі нотаріально посвідченого акту приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу та грошової оцінки нерухомого майна від 02.03.2021. Відповідні відомості про право власності на означені об`єкти нерухомого майна внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до пункту 287.7 статті 287 ПК України, при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.
Згідно частин 1 та 2 статті 120 Земельного кодексу України (в редакції на час укладання договору кпівлі-продажу), у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Відповідно до статті 125 і 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України, яка передбачає, якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Відповідно до частини 3 статті 7 Закону України “Про оренду землі”, до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.
Підставою для нарахування земельного податку є, зокрема дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, дані інших правовстановлюючих документів, якими посвідчується право власності або право користування земельною ділянкою.
У податкового органу наявний обов`язок перед визначенням податкового зобов`язання з плати за землю користуватись даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
У постанові від 09.02.2022 року у cправі № 914/3250/20 Верховний Суд виходив з того, що особа, яка набула право власності на нерухоме майно, фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене, у тому ж обсязі та на умовах, як і в попереднього власника. При цьому, договір оренди цієї земельної ділянки щодо попереднього її користувача (попереднього власника нерухомого майна) припиняється відповідним договором, на підставі якого новим власником набуто право власності на розташоване на цій земельній ділянці майно.
Верховний Суд у постановах від 06.09.2022 року у справі № 920/591/21, від 25.10.2020 року у справі № 922/510/19, від 04.09.2024 року у cправі № 922/38/24 вказав, що у разі переходу права власності на майно, що знаходиться на орендованій земельній ділянці, до нового власника з моменту набуття права власності на це майно переходить право оренди земельної ділянки, на якій вказане майно розміщене у тому самому обсязі та умовах, які були у попереднього власника. З моменту набуття права власності на нерухоме майно особа, яка стала новим власником такого майна, одночасно набуває права оренди земельної ділянки, на якій розміщене це майно у зв`язку з припиненням права власності на нього та, відповідно, припиненням права користування попереднього власника земельною ділянкою, на якій це майно розміщене, згідно з частиною другою статті 120 ЗК України.
Особа, яка набула право власності на нерухоме майно, розташоване на орендованій земельній ділянці, фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене, у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника. Договір оренди цієї земельної ділянки щодо попереднього її користувача (попереднього власника нерухомого майна) припиняється відповідним договором, на підставі якого новим власником набуто право власності на розташоване на цій земельній ділянці майно.
У разі набуття права власності на нерухоме майно, що розміщене на земельній ділянці, та не оформлення права користування на таку земельну ділянку, обов`язок зі сплати земельного податку виникає з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що розміщене на цій землі, адже якщо особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на земельній ділянці, то до неї як набувача переходить право користування земельною ділянкою. Водночас, землекористувач має сплачувати плату за землю за фактичний період використання землі у поточному році.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14.09.2021 у справі № 808/2684/15.
Тобто, у разі відчуження особою об`єкта, який перебував на відповідній земельній ділянці, до нового власника нерухомості переходить встановлений законодавством обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку (орендної плати), на якій розташоване набуте ним майно.
При цьому, обов`язок сплати земельного податку не ставиться в залежність від факту реєстрації права власності чи користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України, та виникає у особи з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Відтак, до нового власника об`єкта нерухомості переходить і встановлений податковим законом обов`язок плати за земельну ділянку (орендної плати), на якій розташоване набуте ним майно
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що спірне податкове повідомлення - рішення підлягало скасуванню, оскільки контролюючим органом нараховано орендну плату за землю за податковий період 2024 року, у якому ОСОБА_1 не був фактичним користувачем земельної ділянки.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст.139 КАС України.
Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 січня 2026 року у справі № 280/732/25 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник 

суддя Н.І. Малиш 

суддя А.А. Щербак