ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/3518/26
16 вересня 2026 року | м.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:
головуючої судді Дерех Н.В. 
розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області(надалі, відповідач), в якому просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо проведення перерахунку пенсії позивача після припинення роботи у вересні 2025 без застосування найбільш вигідного коефіцієнту заробітної плати з часу звільнення до даного часу встановленої статтею 40 Закону України №1058-ІУ, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести перерахунок пенсії у відповідності до ст. ст. 27,40,42 закону України №1058-ІУ із застосуванням: - середній заробіток плати по Україні за 2025р - 15057,09 грн. - індивідуальний коефіцієнт заробітку реально розрахований із нормою закону та наявної заробітної плати з якої сплачено страхові внески та яку дозволено не враховувати під час гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з місяця запровадження карантину у 2020 році та шести календарних місяців після його завершення, періоди страхового стажу під час воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", з місяця введення воєнного стану та протягом трьох календарних місяців після його припинення або скасування ( ст.40 п.1 абзац Закону №1058-1V) - коефіцієнт стажу х 0,58166 (698 місяців), встановити розмір пенсії у сумі не меншій 14270 грн із дорахуванням доплати за понаднормовий стаж (Ст.28 ч.1 абз.2) проживання в зоні радіоактивного забруднення (додаткова пенсія особам, віднесеним до 4 категорії ЧАЕС Пост. №112 п.5), компенсаційна до та компенсаційної виплати 75-ти річним, зобов`язати відповідача Головне управління пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок після пенсійної реформи із 2019 року та виплатити різницю пенсії за весь період до 01.06.2026. - 55769.58 (п`ятдесят п`ять тисяч сімсот шістдесят дев`ять грн 58 коп), у відповідності до статті 23 ЦК України зв`язку із порушенням прав позивача з переживанням, психоемоційним стражданнями, погіршення стану, здоров`я, стягнути з ГУПФУ у Тернопільській області моральну шкоду у розмірі 43235 грн 5 мінімальної заробітної плати за недоврахування за 5 років пенсії (врахування практики Постанови Верховного суду), що становить 5 помножити на 8647 - 43235 (Сорок три тисячі двісті тридцять п`ять) грн.
Позов обґрунтований тим, що позивач вважає протиправними дії відповідача щодо проведення перерахунку пенсії позивача після припинення роботи у вересні 2025 без застосування найбільш вигідного коефіцієнту заробітної плати з часу звільнення до даного часу встановленої статтею 40 Закону України №1058-ІУ, з порушенням вимог ст. ст. 27, 28 40, 42 закону України №1058-1У. Позивач просить врахувати, що звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії відповідно до статті 42 Закону України №1058-ІУ з урахуванням набутого додаткового стажу, однак відповідач провів перерахунок виключено щодо коефіцієнта стажу і не застосував повну формулу визначення розміру пенсії, передбачену статтею 40 Закону України №1058-ІУ. Між тим, позивач вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із вчиненням відповідачем, на думку позивача, протиправних дій.
Ухвалою суду від 08.06.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову повністю. Просить врахувати, що на підставі поданої позивачем заяви проводити перерахунок з урахуванням заробітної плати за періоди страхового стажу по 29.02.2024 недоцільно, оскільки в результаті перерахунку буде застосовано вимогу Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» (в редакції чинній після 01.10.2011) щодо наявності страхового стажу 35 років для чоловіків при розрахунку мінімального розміру пенсії за віком, тому доплата за понаднормовий стаж буде розраховано відповідно за кожний повний рік страхового стажу понад 35 років та визначатиметься у розмірі 21% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Також, зазначає, що 01.04.2026 позивачу було автоматично проведено перерахунок пенсії по стажу, передбачений частиною четвертою статті 42 Закону. Після перерахунку, з 01.04.2026 розмір пенсії обчислено з врахуванням страхового стажу 58 років 17 днів (враховано по 31.08.2025) та становить 10634,82 грн. Зазначає, що оскільки загальний розмір пенсії позивача перевищує встановлений Урядом поріг у 10340,35 грн, він автоматично втрачає статус особи, яка потребує такої додаткової компенсації згідно з критеріями Кабінету Міністрів України. Інших підстав, на думку представника відповідача, для проведення перерахунку позивачу пенсійної виплати, на даний час немає
Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій підтримав позовні вимоги, просить позов задовольнити повністю. Серед іншого, вказує, що відповідач у своєму відзиві безпідставно ігнорує вимоги статті 69 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ. Редакція від 14.08.2021, підстава - 1667-ІХ Позивач зазначає, що даною нормою передбачено право пенсіонера, який пропрацював після призначення пенсії більше 2 років, на перерахунок пенсії з більш високого заробітку, визначеного за 2 роки роботи підряд. Позивач просить врахувати, що скористався цим правом та обрав період 2019-2020 років, де коефіцієнт заробітної плати становить 1,83713, натомість відповідач протиправно застосував коефіцієнт 1,67740, чим, на думку позивача, занизив розмір пенсійних виплат, порушивши конституційне право позивача на належне пенсійне забезпечення.
Як встановлено судом, позивач отримує пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 02.09.2004.
Позивач неодноразово звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо здійснення перерахунку його пенсії.
Зокрема, 05.09.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії у зв`язку із звільненням з роботи, що не заперечується відповідачем.
Листами Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 30.12.2025 за №1900-0202-8/60207, від 11.03.2026 за №3392-3178/Д-02/8-1900/26, від 05.05.2026 року №6488-6744/Д-02/8-1900/26 позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії, зсилаючись на відсутність підстав.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (надалі, Закон №1058-ІУ).
Відповідно до пункту 4-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV для осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», крім тих, яким після набрання чинності зазначеним Законом здійснювався перерахунок пенсії з урахуванням заробітної плати за періоди страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії: мінімальний розмір пенсії за віком, передбачений абзацом першим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за наявності у чоловіків 25 років, а у жінок 20 років страхового стажу; збільшення пенсії, передбачене абзацом другим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за кожний повний рік страхового стажу понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам.
Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» прийнятий 08.07.2011 та набрав чинності 01.10.2011.
Відповідно до абзаців 1 та 2 частини 1 статті 28 Закону №1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.
З 1 січня 2018 року для осіб, які досягли віку 65 років, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі 40 відсотків мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, але не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом (частина 2 статті 28 Закону №1058-IV).
Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Закону №1058-IV розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп*Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.
За бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.
Частиною 1 статті 40 Закону №1058-IV встановлено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.
За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за особою з інвалідністю I групи або дитиною з інвалідністю віком до 18 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 7, 8, 9, 14, 15 і 16 статті 11 цього Закону та періоди страхового стажу під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з місяця запровадження карантину у 2020 році та шести календарних місяців після його завершення, періоди страхового стажу під час воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", з місяця введення воєнного стану та протягом трьох календарних місяців після його припинення або скасування. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.
Як слідує з матеріалів справи, пенсія позивачу призначена 02.09.2004 року після набрання чинності Законом №1058-IV, у зв`язку з чим, для визначення заробітної плати для обчислення пенсії позивача, повинні застосовуватись норми вказаного закону. 
При цьому, суд зазначає, що пенсія призначена позивачу до 01.10.2011, тобто, ще до набрання чинності Законом України “Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи”.
У спірному випадку відповідачем не заперечується, що після перерахунку, з 01.04.2026 розмір пенсії позивача обчислено з врахуванням страхового стажу 58 років 17 днів (враховано по 31.08.2025) та становить 10634,82 грн. 
Таким чином, бездіяльність відповідача щодо проведення позивачу перерахунку та виплати пенсії відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» без врахуванням понаднормового стажу за кожний повний рік страхового стажу понад 25 років - є протиправною.
При цьому суд не приймає до уваги покликання відповідача щодо наявності у позивача страхового стажу 35 років для чоловіків при розрахунку мінімального розміру пенсії за віком.
Належним способом захисту порушеного права позивача у цій частині позовних вимог є зобов`язання відповідача встановити позивачу з 05.09.2025 (з дати звернення до відповідача з відповідною заявою) доплату до пенсії за понаднормовий стаж в розмірі 1% заробітку (заробітної плати) для обчислення пенсії, визначеної відповідно до частин 1, 2 статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. № 1058-IV за кожен рік понад 25 років, передбачений частиною 2 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. № 1058-IV.
Водночас, суд не в праві встановлювати відповідний розмір пенсії, оскільки у контексті частини першої статті 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій.
Відтак, питання призначення та перерахунку пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.
За таких обставин адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
16.09.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №849 " Деякі питання підвищення пенсійних виплат для окремих категорій осіб у 2021 році та в подальшому".
Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що 24.02.2023 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 168 Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році (далі Постанова № 168).
Пунктом 8 Постанови № 168 установлено із 1 березня 2023 року щомісячну компенсаційну виплату особам, у яких щомісячний розмір пенсійних виплат з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації, щомісячної компенсації у разі втрати годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших доплат до пенсій, встановлених законодавством, не досягає розміру середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка враховується для обчислення пенсії за 2020 рік:
яким виповнилося 80 років і більше, - у розмірі до 570 гривень;
яким виповнилося 75 років до досягнення 80-річного віку, - у розмірі до 456 гривень;
яким виповнилося 70 років до досягнення 75-річного віку, - у розмірі до 300 гривень.
Щомісячна компенсаційна виплата особам, які досягли 70-, 75- і 80-річного віку після 1 березня 2023 року, встановлюється і виплачується з дати досягнення ними відповідного віку.
Суд встановив, що розмір середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка враховується для обчислення пенсії за 2020 рік становить 10340,35 грн (https://www.pfu.gov.ua/2121350-pokaznyk-serednoyi-zarobitnoyi-platy-za-2020-rik/).
Таким чином, у випадку коли розмір пенсії особи, яка досягла 75-річного віку, розмір пенсії якої не досягає 10340,35 грн, встановлюється щомісячна компенсаційна виплата до пенсії у розмірі до 456 гривень.
Оскільки загальний розмір пенсії позивача перевищує встановлений Урядом поріг у 10 340,35 грн, він автоматично втрачає статус особи, яка потребує такої додаткової компенсації згідно з критеріями Кабінету Міністрів України.
Щодо аргументів відповідача про те, що позивачу з 01.04.2024 в автоматичному режимі проведено перерахунок пенсії з додаванням страхового стажу та заробітної плати, набутих після попереднього перерахунку пенсії відповідно до частини 4 статті 42 ЗУ №1058, суд зазначає наступне.
Відповідно до абзацу 5 частини 4 статті 42 Закону України №1058 органи Пенсійного фонду щороку з 1 квітня без додаткового звернення особи проводять перерахунок пенсії тим особам, які на 1 березня року, в якому здійснюється перерахунок, набули право на проведення перерахунку, передбаченого абзацами першим - третім цієї частини, на найбільш вигідних умовах. Порядок такого перерахунку пенсії встановлюється правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення. Отже законодавець акцентує увагу на те, що перерахунок пенсії має проводитися на найбільш вигідних для пенсіонера умовах.
Між тим, суд зауважує, що про проведення перерахунку пенсії пенсійний фонд приймає відповідне рішення, результат якого оформлюється відповідним протоколом призначення/ перерахунку пенсії, в якому зазначається підстава такого перерахунку. 
Відповідач не надав належних та допустимих доказів здійснення позивачу перерахунку пенсії саме з урахуванням заробітної плати за періоди страхового стажу, набутого після призначення пенсії, а саме з 01.09.2004 по 29.08.2025. 
Отож, у цій частині позовних вимог позов слід задовольнити шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо проведення перерахунку пенсії позивача після припинення роботи у вересні 2025 без застосування найбільш вигідного коефіцієнту заробітної плати з часу звільнення, встановленого статтею 40 Закону України №1058-ІУ, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести перерахунок пенсії у відповідності до ст. ст. 27,40,42 закону України №1058-ІУ, з 05.09.2025 ( з дати звернення з відповідною заявою).
Щодо позовної вимоги про врахування пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України № 112 від 25.03.2024 така вимога не підлягає до задоволення, так як з протоколів про перерахунок пенсії позивача видно, що позивачу встановлена додаткова пенсія особі, віднесеній до категорії 4 ЧАЕС, що відповідає категорії, яка встановлена позивачу і підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , відтак в цій частині право позивача не порушене.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок після пенсійної реформи із 2019 року та виплатити різницю пенсії за весь період до 01.06.2026 - 55769,58 грн, то така позовна вимога не підлягає до задоволення з огляду на наступне. 
Право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (ст. 55 Конституції України).
Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.
Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.
Із системного аналізу вказаних норм слідує, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин, а не можливість їх порушення в майбутньому.
Отже, зазначені вимоги, на думку суду, є передчасними та не підлягають до задоволення, адже Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області не здійснений відповідний перерахунок пенсії позивача на виконання судового рішення у даній справі.
Щодо позовної вимоги - відповідності до статті 23 ЦК України зв`язку із порушенням прав позивача з переживанням, психоемоційним стражданнями, погіршення стану, здоров`я, стягнути з ГУПФУ у Тернопільській області моральну шкоду у розмірі 43235 грн 5 мінімальної заробітної плати за недоврахування за 5 років пенсії (врахування практики Постанови Верховного суду), що становить 5 помножити на 8647 - 43235 (Сорок три тисячі двісті тридцять п`ять) грн., то така позовна вимога не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Статтею 1174 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що шкода завдана фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової чи службової особи органу державної влади при здійсненні своїх повноважень відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною другою цієї статті передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Шкода - це будь-яке знецінення блага, що охороняється правом, тому її поділяють на майнову і немайнову. Моральна шкода - втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди належать: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Частиною 1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Тому суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Суд зауважує, що позивач не довів наявності безпосереднього причинного зв`язку такої шкоди із оскаржуваними діями відповідача. Доказів на підтвердження існування моральних страждань та належним чином визначеного позивачем розміру моральної шкоди суду не надано.
Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо проведення ОСОБА_1 перерахунку та виплати пенсії відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» без врахуванням понаднормового стажу за кожний повний рік страхового стажу понад 25 років.
Зобов`язанти Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області встановити ОСОБА_1 з 05.09.2025 доплату до пенсії за понаднормовий стаж в розмірі 1% заробітку (заробітної плати) для обчислення пенсії, визначеної відповідно до частин 1, 2 статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. № 1058-IV за кожен рік понад 25 років, передбачений частиною 2 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. № 1058-IV.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 після припинення роботи у вересні 2025 без застосування найбільш вигідного коефіцієнту заробітної плати з часу звільнення, встановленого статтею 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. № 1058-IV.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 у відповідності до ст. ст. 27, 40, 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. № 1058-IV, з 05.09.2025.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено та підписано 16 вересня 2026 року.
Копію рішення надіслати учасникам справи.
Реквізити учасників справи:
позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ),
відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3,м. Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл.,46001 код ЄДРПОУ:14035769). 
Головуюча суддя Дерех Н.В.