РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2026 р. | Справа № 390/1146/25
| Провадження № 2/390/575/25

Кропивницький районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді – Бойко І. А.,
при секретарі – Погрібній А. Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Кропивницький, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОВ «ФК КРЕДИТ - КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
Представник ТОВ «ФК «Кредит- капітал» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості договором у розмірі 32980,60 грн. Обґрунтовуючи позов зазначив, що 31.01.2024 між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» укладений кредитний договір № 9990223, згідно з умовами якого відповідач отримала 10300 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну їй суму. 25.06.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги №107-МЛ від 25.06.2024, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги, зокрема, за Кредитним договором № 9990223 від 31.01.2024. Відповідач зі свого боку не виконала умови Кредитного договору. На підставі викладеного, позивач просить стягнути із відповідача вказану суму боргу та судові витрати.
Представником відповідача до суду подані письмові пояснення, в яких він просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та зазначив, що позивач не надав належних доказів перевірки особи позичальника. Платіжна картка не є документом, що посвідчує особу, а лише інструментом доступу до рахунку. Одноразовий пароль (OTP) через SMS не є кваліфікованим електронним підписом (КЕП) і не гарантує, що дію вчинив саме відповідач, а не третя особа. Відповідачу не було надано всю необхідну інформацію згідно із Законом «Про споживче кредитування», а ознайомлення з офертою через гіперпосилання в «особистому кабінеті» вважається неналежним інформуванням. Позивач не надав виписку з клієнтського рахунку, яка є єдиним первинним документом, що підтверджує рух коштів (зарахування та списання). Сам по собі розрахунок заборгованості, створений позивачем, не є первинним бухгалтерським документом і не може бути самостійною підставою для стягнення коштів. Надане платіжне доручення є лише інструкцією на переказ, але не підтверджує фактичного отримання грошей відповідачем. Розрахунок відсотків суперечить новим нормам Закону «Про споживче кредитування» (№ 3498-IX), які обмежують максимальний розмір денної процентної ставки (не більше 2,5% у перехідний період, згодом — до 1%). Умови про щомісячну комісію за «обслуговування кредиту» є нікчемними, оскільки надання інформації про стан боргу раз на місяць має бути безоплатним за законом, а обслуговування кредиту не є окремою послугою для споживача. Нарахування надмірних відсотків створює істотний дисбаланс прав і порушує принципи справедливості та добросовісності. Крім того, позивач не надав належним чином завірених витягів із реєстру боржників та доказів фактичної оплати за договором факторингу, що ставить під сумнів його право виступати новим кредитором.
У додаткових поясненнях представник позивача зазначила, що кредитний договір був правомірно укладений в електронній формі та підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (SMS-коду), що згідно із Законом «Про електронну комерцію» та Цивільним кодексом України прирівнюється до письмової форми. Без введення цього коду та входу в особистий кабінет договір не міг би бути укладений, що підтверджує волевиявлення відповідача. Факт надання кредиту підтверджується платіжним дорученням від 31.01.2024, згідно з яким кошти були перераховані на банківську картку відповідача. У той же час відповідач не надав доказів того, що кошти не надійшли на рахунок або що вказана картка йому не належить. Нарахування проводилося згідно з вимогами Закону № 3498-ІХ: денна ставка не перевищувала 2,5% у перші 120 днів та 1,5% у наступні періоди. Зазначає, що встановлення комісії за надання та обслуговування кредиту не суперечить Закону «Про споживче кредитування», а умова договору про її сплату не була визнана недійсною. Також зазначає, що відповідач не надав жодних доказів (наприклад, звернень до поліції), які б підтверджували факт шахрайства або незаконного використання його персональних даних іншими особами. Також не надано альтернативного розрахунку, який би спростовував суму боргу.
Суд установив, що 31.01.2024 на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» ОСОБА_1 було подано заявку на отримання кредиту № 9990223.У зазначеній Анкеті-заяві на кредит позичальник просить надати їй кредит для задоволення особистих потреб у сумі 10300 грн, строк кредитування 105 днів, при цьому зазначає власні персональні дані та номер платіжної карти НОМЕР_1 .
У цей же день, між ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 9990223, відповідно до пункту 1.2 якого остання отримала грошові кошти в сумі 10300 грн., строком на 105 днів, з 31.01.2024. Пільговий період складає 15 днів та завершується 15.02.2024, поточний період складає 90 днів, що настає з наступного дня завершення пільгового періоду і закінчується 15.05.2024. Комісія за видачу кредиту 1030,00 грн, яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Проценти за користування кредитом протягом пільгового кредиту складають 1,5 % в день, та 2,3 % в день протягом поточного періоду. Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на карту № НОМЕР_1 . 
Відповідно до п 2.3.1 позичальник має право неодноразово продовжувати та / або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких самих умовах. Для продовження пільгового періоду та збільшення строку кредитування позичальник має вчинити дії, передбачені п. 2.3 Договору та розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, а розмірі, що визначається змістом додаткового договору / додаткової угоди, що підписується позичальником у зв`язку з пролонгацією та певну частку заборгованості за Договором. Комісія за управління та обслуговування кредити у нараховується в момент підписання.
Для укладання вищевказаного електронного кредитного договору сторони вчинили наступні дії в ІТС товариства та поза нею:
31.01.2024 о 11.55.23 год - заповнення заяви;
31.01.2024 о 11.57.55 год - автоматична перевірка;
31.01.2024 о 11.58.09 год – перевірка у БКІ;
31.01.2024 о 11.58.13 год – скоринг;
31.01.2024 о 11.58.14 год – перевірка у БКІ;
31.01.2024 о 11.58.35 год – скоринг;
31.01.2024 о 11.58.38 год – підписання паспорта кредиту;
31.01.2024 о 11.59.12 год – підписання договору;
31.01.2024 о 11.59.36 год - оброблено;
31.01.2024 прийнято рішення про погодження умов кредитування по заяві № 9990223.
Відповідно до довідки генерального директора ТОВ «Мілоан» ОСОБА_1 31.01.2024 о 10.59.36 був надісланий одноразовий ідентифікатор – 937175.
Відповідно до копії платіжного доручення 121746712 від 31.01.2024, ТОВ «Мілоан» перерахувало на рахунок ОСОБА_1 10300 грн, на кредит рах. № НОМЕР_1 , призначення платежу: Кошти згідно договору 9990223.
Згідно інформації надано АТ «Універсал банк», на вимогу ухвали суду, власником банківської картки № НОМЕР_2 є ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ). Транзакція здійснена за період з 31.01.2024 по 05.02.2024 у сумі 10300,00 грн була успішно та зарахована на зазначений рахунок.
Як вбачається з відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 9990223 ОСОБА_1 31.01.2024 надано кредит у сумі 10300 грн та відразу нараховано комісію за оформлення кредиту 1030,00 грн. Надалі з 01.02.2024 по 15.02.2024 нараховано 2317,15 процентів згідно п. 1.5.2 договору, а з 16.02.2024 по 20.02.2024 нараховані нестандартні проценти у сумі 1184,50 грн. 20.02.2024 за кредитним договором сплачено 1030,00 грн тіла кредиту та 1030,00 грн процентів, а також нараховано та відразу сплачено 1030,00 грн комісії за прологнацію. Потім з 21.02.2024 по 06.03.2024 нараховано 2085,75 грн процентів згідно п. 1.5.2, 2.3.1.1. договору, а з 07.03.2024 по 30.05.2024 нараховано нестандартних процентів у сумі 18122,85 грн.
Відповідно до виписки з особового рахунка за кредитним договором № 9990223 від 31.01.2024 заборгованість ОСОБА_1 станом на 16.04.2025 складає 32980,60 грн та складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту 9270,00 грн; простроченою заборгованістю за комісіями – 1030,00 грн; прострочена заборгованість за відсотками – 22680,60 грн. 
25.06.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги № 107-МЛ, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до боржників.
Відповідно до витягу з реєстру до договору відступлення прав вимоги № 107-МЛ від 25.06.2024 позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 9990223 від 31.01.2024 на загальну суму 32980,60 грн з яких: 9270,00 грн – залищок по тілу кредита; 22680,60 грн – залишок по відсотках; 1030,00 грн – залишок по комісії.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України).
За правилом ч. 1 ст 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 638 ЦК України встановлено, що Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Зазначений вище оспорюваний кредитний договір був укладений сторонами в електронній формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідачка через особистий кабінет на веб-сайті ТОВ «Мілоан» подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого позикодавець надіслав відповідачці за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору.
Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачкою кредитний договір не був би укладений, суд дійшов висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).
Заперечуючи проти укладення договору, ані відповідачкою, ані її представником, не спростовано виникнення між нею та позивачем зобов`язальних правовідносин на відповідних договірних умовах, не надано жодних доказів, що їй не належить номер мобільного телефону. До суду не надано доказів, що ОСОБА_1 зверталася до правоохоронних органів з повідомленням про незаконне використання її мобільного номера телефону, персональних даних, отримання кредиту, не повідомляла й Банк про незаконний рух коштів на її рахунку чи використання коштів іншими особами.
Слід також звернути увагу, що реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За наведених обставин, суд відхиляє заперечення представника відповідачки про те, що договір про надання споживчого кредиту міг бути підписаний третьою особою, а не відповідачем.
Твердження представника відповідачки про те, що позивачем не надано виписку з клієнтського рахунку, що підтверджує рух коштів спростовується інформацією, надаю АТ «Універсал Банк», відповідно до якої на банківську картку № НОМЕР_2 , власником якої є ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), за період з 31.01.2024 по 05.02.2024 успішно зараховані кошти у сумі 10300,00 грн. 
Крім того, не заслуговують на увагу заперечення представника відповідача стосовно того, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не підтверджений належним чином і не відповідає критеріям письмового доказу, адже в розумінні ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. У розрахунку позивачем наведено складові заборгованості, а саме заборгованість за тілом кредиту, відсотками та комісійними нагородами, в той же час представником відповідача свого розрахунку заборгованість не надано.
Стосовно тверджень представника відповідачки щодо недоведеності факту переходу права вимоги за кредитним договором, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).
У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012).
Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору.
Стороною позивача надано копію договір відступлення прав вимоги № 107-МЛ та витяг з реєстру до цього договору та інші документи, які є додаткотками до договору відступлення прав вимоги, які в сукупності підтверджують перехід права вимоги за кредитним договором № 9990223 від 31.01.2024 до ТОВ «ФК «Кредит – Капітал» 
Таким чином, з огляду на вищевикладене, вказані твердження є необґрунтованими.
Як встановлено судом умовами кредитного договору передбачено можливість продовження строку кредитування, поновлення / продовження пільгового періоду кредитування, шляхом укладення між сторонами відповідної додаткової угоди.
Із наданого Позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що строк кредитування був продовжений на 15 днів та продовжено пільговий період, при цьому Позивачем нараховано, а Відповідачем сплачено комісію за пролонгацію кредиту. Разом із тим, жодної додаткової угоди, яка б підтверджувала досягнення сторонами згоди щодо продовження строку кредитування та продовження пільгового періоду, матеріали справи не містять, а Позивач, незважаючи на покладений на нього обов`язок доказування відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, такого доказу суду не надав.
Сам по собі розрахунок заборгованості, складений Позивачем, а також відображення у ньому нарахування та сплати комісії за пролонгацію не є належним і достатнім доказом укладення сторонами додаткової угоди про зміну істотних умов кредитного договору, оскільки не підтверджує належним чином волевиявлення сторін на продовження строку кредитування.
За таких обставин суд доходить висновку, що Позивач не довів факт продовження строку кредитування на 15 днів, а тому відсутні правові підстави для нарахування процентів за користування кредитом за вказаний період. У зв`язку з цим суд здійснює перерахунок заборгованості, виключивши з неї проценти, нараховані за 15 днів, протягом яких Позивач вважає строк кредитування продовженим, а саме з 16.05.2024 по 30.05.2024, а також виключити нарахування позивачем комісії за пролонгації.
Водночас, оскільки фактично сплачена Відповідачем комісія за пролонгацію не може вважатися платою за послугу, надання якої належними та допустимими доказами не підтверджено, суд вважає за необхідне врахувати сплачену суму комісії як кошти, внесені в рахунок погашення процентів за користування кредитом відповідно до загального призначення платежів за кредитним договором. 
Нікчемність і, відповідно, недійсність з моменту укладення кредитного договору його умов щодо сплати позичальником комісії (за надання фінансового інструменту, за надання кредитних ресурсів, за обслуговування кредитної заборгованості), має наслідком здійснення перерахунку усіх складових заборгованості, які стягує позивач. Такий висновок сформульовано Верховний Судом в постанові від 20.07.2022 у справі № 343/557/15-ц. 
Договором про споживчий кредит № 9990223 черговість погашення вимог за договором не передбачена.
Відповідно ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит
Зважаючи на відповідачем сплачено 1030 грн комісії за прологацію, які нараховані позивачем, суд вважає за необхідне врахувати цю суму як погашення відповідачем заборгованості за відсотками.
Такий підхід забезпечує належний баланс прав та інтересів сторін і виключає безпідставне збереження кредитодавцем коштів, сплачених за непідтверджену послугу.
Крім того, з наданих представником позивача відомостей про щоденні нарахування за кредитним договором № 9990223 вбачається, що ОСОБА_1 нараховувалося за період з 23.04.2024 по 15.05.2024 по 213,21 грн за кожен день, тобто 2,3 % від тіла кредиту - 9270,00 грн.
У той же час, Законом України № 3498-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування».
З урахуванням наведених змін за змістом частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %.
Розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" доповнено пунктом 17 такого змісту: тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Закон № 3498-IX набрав чинності 24.12.2023.
Для кредитних договорів, укладених після цієї дати, встановлено перехідний період, протягом якого максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %, тобто: до 22.04.2024 – максимальна ставка 2,5% на день; з 23.04.2024 до 20.08.2024 – 1,5% на день; з 21.08.2024 – 1% на день;
Оскільки договір про споживчий кредит № 9990223 укладено після 24.12.2023, він підпадає під наведені обмеження.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність перерахунку нарахованих Відповідачу відсотків за користування кредитом з розрахунку максимального розміру денної процентної ставки 1,5%, за період з 23.04.2024 по 15.05.2024.
Таким чином, суд здійснює розрахунок відсотків ОСОБА_1 наступним чинном: за період з 01.02.2024 по 15.02.2024 по 1,5 % у день, тобто 154,50 грн на загальну суму 2317,50 грн; з 16.02.2024 по 22.04.2024 по 2,3 % в день, тобто по 213,21 грн на загальну суму 14403,52 грн; з 23.04.2024 по 15.05.2024 по 1,5 % в день, тобто по 139,05 грн на загальну суму 3198,15 грн. Отже, загальна кількість відсотків нарахована відповідачу становить 19919,17 грн, при цьому, судом враховується, що ОСОБА_1 сплатила добровільно 1030,00 грн відсотків. Також, як зазначалося вище, суд виключив нарахування позивачем комісії за пролонгацію у розмірі 1030,00 грн, яка нарахована позивачем та яку відповідач сплатила та врахував її як сплату відстотків за користування кредитом.
На підставі викладеного, до приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача слід стягнути заборгованість у розмірі 28159,17 грн, з яких: 9270,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 17859,17 грн – заборгованість за відсотками; 1030,00 грн заборгованість за комісією.
Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог. 
Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути 2 068,26 грн судового збору.
На підставі ст. 509-510, 525-526, 530, 610, 625, 1054, 1056-1 ЦК України, керуючись ст.12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОВ «ФК Кредит - Капітал» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,– задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОВ «ФК Кредит - Капітал» заборгованість за кредитним договором № 9990223 від 31.01.2024 у сумі 28159,17 грн, з яких: 9270,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 17859,17 грн – заборгованість за відсотками; 1030,00 грн заборгованість за комісією.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОВ «ФК Кредит - Капітал» судові витрати в сумі 2 068,26 грн.
У задоволенні іншої частини вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про сторін:
Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОВ «ФК Кредит - Капітал», місце знаходження, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, код ЄДРПОУ 35234236;
Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя           І. А. Бойко