Справа № 279/2716/26 
Провадження № 1-кп/279/558/26 
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2026 року 
Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
секретаря ОСОБА_2 
за участю : 
прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченої ОСОБА_4 
потерпілої ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Коростень Житомирської області кримінальне провадження №12026060490000009 від 06.01.2026 року по обвинуваченню 
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка смт. Велика Лепетиха, Великолепетивського району Херсонської області, українка, громадянка України, з середньою-спеціальною освітою, одружена, ВПО, на утриманні осіб не має, працююча вихователем в ЗДО № 6 м. Коростень, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаюча за адресою: 
АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_1 , раніше судима 
-вироком Коростенського міськрайонного суду від 13.04.2026 за ч.ч. 1,2 ст. 190, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком у 2 роки з покладенням обов`язків передбачених ст.76 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В : 
ОСОБА_4 , будучи одруженою з військовослужбовцем ЗСУ ОСОБА_6 , який потрапив у полон, на початку січня 2025 року почала відвідувати ГО «Український червоний хрест Коростенського району» за адресою: м. Коростень, вул. Ольгинська, 9, де з останньою укладено договір про надання безоплатної волонтерської допомоги.
Будучи волонтером вказаної організації, ОСОБА_4 брала участь у зустрічах з сім`ями зниклих безвісти та загиблих військовослужбовців ЗСУ і в цей час у неї виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами членів родин зниклих безвісти та загиблих військовослужбовців ЗСУ, шляхом обману, під виглядом надання послуг з їх пошуку.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 почала підшукувати найбільш вразливих членів родин серед відвідувачів зустрічей ГО «Український червоний хрест Коростенського району», знаходила до них індивідуальний підхід та користуючись вразливістю даної категорії осіб, з метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_4 для кожного потерпілого вигадувала різнотипні історії щодо того, де може перебувати їх близька людина та як можливо сприяти його поверненню, шляхом обману отримуючи від них грошові кошти за нібито вжиття заходів з пошуку і повернення зниклих.
На початку серпня 2025 року, в м. Коростень, ОСОБА_4 познайомилась з ОСОБА_5 , матір`ю військовослужбовця ЗСУ - ОСОБА_7 , який безвісти зник в ході бойових дій та у неї виник злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_5 шляхом обману. Діючи з корисливих мотивів, повторно, використовуючи психо-емоційний стан потерпілої ОСОБА_5 , вводячи в оману потерпілу, ОСОБА_4 повідомила ОСОБА_5 , про те, що нібито є можливість через адвоката направити запит до рф щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_7 . Будучи впевненою у добропорядності ОСОБА_4 , вжиття нею заходів до встановлення місцезнаходження безвісти зниклого сина, ОСОБА_5 02.08.2025 о 23 год 15 хв перерахувала на банківську картку № НОМЕР_2 AT «ПУМБ» належну ОСОБА_4 , грошові кошти на суму 29999 грн.; 02.08.2025 о 23 год 41 хв перерахувала на банківську картку № НОМЕР_3 AT «Ощадбанк», належну ОСОБА_4 , грошові кошти в сумі 2010 грн.; 02.08.2025 о 23 год 39 хв перерахувала на банківську картку № НОМЕР_3 грошові кошти на суму 29999 грн.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_4 у точно невстановленому місці і час, повідомила ОСОБА_5 про нібито необхідність передачі додаткових коштів для підготовки відповідного запиту, на що потерпіла погодилась та 10.08.2026 о 23 год 14 хв на банківську картку № НОМЕР_3 грошові кошти на суму 8600 грн.; 10.08.2026 о 23 год 15 хв на банківську картку № НОМЕР_2 AT «ПУМБ», належну ОСОБА_4 грошові кошти на суму 13000 грн.; 10.08.2026 о 23 год 16 хв на банківську картку № НОМЕР_4 AT КБ «УніверсалБанк», належну ОСОБА_4 , грошові кошти на суму 1600 грн.; 13.08.2026 о 20 год 14 хв потерпіла перерахувала на банківську картку № НОМЕР_5 , належну ОСОБА_4 грошові кошти на суму 7000 грн.
Однак після отримання грошових коштів ОСОБА_4 жодних дій, спрямованих на пошуки ОСОБА_7 , не здійснила, наміру та фактичної можливості вжити заходи, які пообіцяла ОСОБА_5 , не мала, а отриманими грошовими коштами розпорядилася на власний розсуд.
Своїми умисними діями, які виразились заволодінні чужим майном (коштами) потерпілої ОСОБА_5 шляхом обману (шахрайство) загальну суму 92208 грн.
Своїми умисними діями, які виразились в заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, ОСОБА_4 , вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України.
Судовий розгляд проведено в межах обвинувачення відповідно до ч.1ст.337 КПК України.
Допитана в судовому засіданні по суті пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 винною себе у вчиненні вказаного злочину визнала, розкаялася у вчиненому. 
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 не оспорювала фактичних обставин, встановлених стороною обвинувачення, вважала недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та достатнім обмежитись допитом обвинуваченої, потерпілої та дослідженням письмових матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого. Також потерпіла в судовому засіданні надала показання про те, що обвинувачена кошти їй не повернула, тому подала цивільний позов, просила задовольнити його в повному обсязі.
Встановивши, що показання обвинуваченої повністю відповідають фактичним обставинам скоєння кримінального правопорушення, з`ясувавши, що обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин і не оспорює їх, переконавшись у добровільності позиції обвинуваченої, роз`яснивши їй, що в цьому випадку вона не зможе оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, суд, за клопотанням прокурора, на підставі ст.349 ч.3 КПК України визнав недоцільним подальше дослідження обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням документів, що стосуються особи обвинуваченої.
На підставі вище наведеного, суд, допитавши обвинувачену, потерпілу та дослідивши матеріали кримінального провадження в частині характеризуючих обвинуваченої матеріалів, прийшов висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні нею кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена у судовому засіданні повністю.
Суд вважає, що дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.
Згідно зі ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
Обираючи міру покарання, суд враховує тяжкість та обставини скоєного правопорушення, особу обвинуваченої, яка раніше судима за аналогічні злочини, також обставини, які пом`якшують покарання у виді щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.
Згідно ст.12 КК України вчинений ОСОБА_4 злочин передбачений ч.2 ст. 190 КК України є тяжким злочином.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових злочинів. Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
При призначенні обвинуваченій покарання суд також враховує, що ОСОБА_4 засуджена Коростенським міськрайонним судом Житомирської області 13.04.2026 (справа № 279/7989/25) за ч.1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України до узгодженого покарання у виді 2 років обмеження волі, із встановленням іспитового строку, тривалістю 2 роки.
Злочин, за який ОСОБА_4 засуджена вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13.04.2026, вчинено нею у невстановлений час, але не пізніше кінця березня 2025 року.
У межах цього кримінального провадження ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, яке мало місце на початку серпня 2025 року.
Втім, суду не надано жодних даних, які б вказували на те, що обвинувачена не стала на шлях виправлення після серпня 2025 року.
Приймаючи до уваги наведені обставини в сукупності, враховуючи особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення: форму вини, мету, спосіб вчинення, поведінку обвинуваченої під час та після вчинення неправомірних дій, з урахуванням даних про особу обвинуваченої, яка на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, беручи до уваги наслідки кримінального правопорушення, зокрема, розмір завданої шкоди, наявність цивільного позову, вимоги якого обвинувачена визнає, враховуючи наявність судимості, проте, беручи до уваги те, що з серпня 2025 року до часу ухвалення вироку минув значний проміжок часу, за який обвинувачена продемонструвала свою готовність до виправлення, зробила для себе належні висновки, нових злочинів не вчиняла, при цьому, визнала свою вину у скоєному, активно сприяла розкриттю злочину, враховуючи як пом`якшуючу покарання обставину щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, за відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд дійшов висновку про обрання покарання в межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України у виді обмеження волі, із звільненням від відбуття покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України.
Таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 , попередження нових злочинів, але в умовах здійснення контролю за її поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. На переконання суду саме таке покарання відповідатиме гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
Суд також враховує, що, якщо злочин, за який засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК України (за сукупністю злочинів). Відповідну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові об`єднаної палати від 01.06.2020 у справі № 766/39/17 та у подальшому підтримано в постанові Верховного Суду від 03.07.2023 у справі № 462/2326/22).
Відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, покарання призначається за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.
При цьому, відповідно до положень ч.ч.1,4 ст.70 КК України суд призначаючи покарання за сукупністю кримінальних правопорушень може обрати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням або повного чи часткового складання призначених покарань.
Отже, беручи до уваги те, що кримінальне правопорушення, за яким обвинувачена ОСОБА_4 притягається до кримінальної відповідальності (за даним вироком) було вчинене нею до ухвалення попереднього вироку Коростенського міськрайонного суду від 13.04.2026, то остаточне покарання їй слід призначити за правилами ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Згідно з п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при частковому складанні розмір остаточного покарання в усякому разі має бути більшим за розмір кожного з покарань, призначених за окремі злочини.
Згідно з висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (далі - ОП ККС ВС), викладеним у постанові від 23.09.2019 у справі № 199/1496/17 (провадження № 51-2631км19), якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання на підставі і в порядку ст. 75 КК України, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інше кримінальне правопорушення, за яке вона засуджується до покарання, від відбування якого також звільняється з випробуванням, суд визначає остаточне покарання згідно з ч. 4 ст. 70 КК України, а також звільняє особу від відбування остаточного покарання, встановивши іспитовий строк за правилами ст. 75 КК України, зокрема зазначено:
«Таким чином, на момент розгляду цього кримінального провадження правозастосовна практика, заснована на поширювальному тлумаченні змісту кримінального закону, істотно покращує правове становище особи, яка притягнута до кримінальної відповідальності.
Тому у випадку, коли суд призначив остаточне покарання за сукупністю всіх вчинених особою злочинів згідно вимог ст. 70 КК, він має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням в порядку, передбаченому ст. 75 КК.
Проте норми, передбачені статтями 70, 72, 75-78 КК не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів у випадку, якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, або засуджується до покарання, від відбування якого звільняється з іспитовим строком.
Водночас, у цьому кримінальному провадженні Об`єднана палата вважає такою, що відповідає положенням закону про кримінальну відповідальність наступну правозастосовну позицію.
Якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання на підставі і в порядку ст. 75 КК, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого також звільняється з випробуванням, суд визначає остаточне покарання згідно ч. 4 ст. 70 КК, а також звільняє особу від відбування остаточного покарання, встановивши іспитовий строк за правилами ст. 75 КК...."
Вирішуючи питання щодо заявленого у кримінальному провадженні цивільного позову, то на думку суду вказаний цивільний позов потерпілої підлягає до задоволення частково з наступних підстав.
Відповідності до вимог ст. 128 КПК України особа, якій правопорушенням завдано шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов.
Згідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування, суд враховує вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно з ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.
Отже, обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди у зв`язку з її заподіянням, покладається на ОСОБА_4 , як на особу, яка вчинила кримінальне правопорушення відносно потерпілої.
Відповідно до п. 1 ст. 23 ЦК України, роз`яснень, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань потерпілого, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральну шкоду, а також інших обставин, що мають істотне значення. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд вважає, що в зв`язку із вчиненим кримінальним правопорушенням, потерпілій ОСОБА_5 спричинено моральну (немайнову) шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, порушені звичного способу життя, усвідомлення того, що над її почуттями та безвихідним становищем познущалиси заради наживи, призвело до нервового потрясінні, погіршення сну та загального погіршення стану здоров`я. Внаслідок тривалого невідшкодування завданих збитків відбувається їх фактичне знецінення через інфляційні процеси, що погіршує матеріальне становище потерпілої.
Виходячи з наведених доводів, принципу розумності та справедливості та з врахуванням ступеня вини обвинуваченої, її матеріального стану, яка офіційно не працевлаштована, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, тому приходить до висновку, що з обвинуваченої в користь потерпілої підлягає стягненню невиплачена завдана матеріальна шкода в розмірі 92208,20 грн. та моральна шкода в розмірі 50 000 гривень.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються, зокрема, з витрат на правову допомогу. Питання щодо таких витрат вирішується судом під час ухвалення судового рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. При цьому розмір таких витрат визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на їх виконання, обсягом наданих послуг, а також ціною позову та значенням справи для сторони.
Судом встановлено, що потерпілою заявлено вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, понесених у зв`язку із залученням адвоката Адвокацьке бюро " ОСОБА_8 " для представництва її інтересів у даному кримінальному провадженні та при вирішенні заявленого цивільного позову. На підтвердження понесення зазначених витрат суду надано документи, які підтверджують факт укладення договору про надання правничої допомоги, обсяг наданих адвокатом послуг та їх вартість. Заявлений розмір витрат відповідає умовам домовленості між потерпілою та її представником. Визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує характер та складність кримінального провадження, обсяг пред`явленого обвинувачення, необхідність представництва інтересів потерпілої, підготовку та обґрунтування цивільного позову, участь представника потерпілої у судових засіданнях, обсяг наданої правничої допомоги, ціну заявленого цивільного позову та значення справи для потерпілої. При цьому судом не встановлено обставин, які б свідчили про неспівмірність заявлених витрат на професійну правничу допомогу із складністю справи, обсягом виконаної адвокатом роботи та наданих послуг. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що витрати потерпілої на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн є документально підтвердженими, пов`язаними з розглядом даного кримінального провадження та співмірними з обсягом і характером наданої правничої допомоги, а тому підлягають стягненню з обвинуваченої на користь потерпілої в повному обсязі.
Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Запобіжний захід не застосовувався. Цивільний позов не заявлено.Арешт не накладався.
Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.368-371, 373-374 КПК України суд,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4  визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, та призначити їй покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13.04.2026, у виді 1 (одного) місяця обмеження волі, призначити ОСОБА_4  остаточне покарання у виді 3 (трьох) років 1 (один) місяць обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4  від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі, з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк 3 (три) роки.
Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4  обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Відповідно до вимог п. 2 ч.3 ст.76 КК України додатково покласти на ОСОБА_4  обов`язки:
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку суду.
Запобіжний захід ОСОБА_4 до  вступу вироку в законну силу не обирати.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , на користь потерпілої ОСОБА_5 92 208 (дев`яносто дві тисячі двісті вісім) грн. 20 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
В іншій частині вимог щодо відшкодування моральної шкоди відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , на користь держави судовий збір в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп. (в частині відшкодування моральної шкоди), 1331 (одна тисяча триста тридцять одну) грн. 20 коп. (в частині відшкодування матеріальної шкоди).
Речові докази по справі:
- копії дублікатів квитанцій з АТ «Приватбанк» в кількості 7 штук, копію сповіщення № 161 по факту зникнення безвісти ОСОБА_7 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_7 , виписку з рахунку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_3 , DVD-оптичний диск з даними по рахунку № НОМЕР_3 , DVD-оптичний диск з написом «Коростенський МРС 279/166/26, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження, - зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1