ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ^1

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 серпня 2026 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого – судді Русєвої А.С.,
за участю: 
секретаря судового засідання – Тищука В.В.
особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, -
встановив:

відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОДО №410 від 14.07.2026 року, складеного начальником групи запобігання і профілактики злочинів та правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, начальник групи документального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_3 , одружений, має на утриманні 1 малолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 ,
будучи військовослужбовцем проходячи службу у ІНФОРМАЦІЯ_4 на посаді начальника групи документального забезпечення 30.05.2026 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 підготував документи для призову засудженого за кримінальне правопорушення проти основ Національної безпеки України, передбачене ч.1 ст. 258-3,69 КК України ОСОБА_2 , на підставі яких останнього було призвано на військову службу та направлено для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_1 , чим вчинив недбале ставлення до військової служби, в умовах особливого періоду під час дії воєнного стану, чим своїми діями порушив ч.2 ст. 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та п. 4 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року за № 560, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
У судовому засіданні, ОСОБА_1 , вину свою в інкримінованому йому правопорушенні не визнав, при цьому пояснив, що 30.05.2026 під час проведення заходів мобілізації була встановлена особа, яка повідомила що не буде проходити військову службу, бо він засуджений за злочин проти держави. Перевіривши документи, було встановлено, що цей чоловік проходив службу у формуваннях ЛНР, був засуджений кримінальне правопорушення проти основ Національної безпеки України. Оскільки вони є однолітками, він прийняв рішення, що особа має послужити державі Україна. Документи для проходження служби склав він, підписував він, внаслідок чого особа поїхала до штурмового полку ВСУ « ІНФОРМАЦІЯ_5 », там його не прийняли через судимість, в подальшому його мобілізацію скасували.
Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», в Україні розпочав діяти особливий період. Станом на 30.05.2026 року відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймалось, відтак в Україні продовжував діяти особливий період, у тому числі в умовах воєнного стану.
Частиною 2 статті 172-15 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, якщо це діяння вчинене в умовах особливого періоду.
Зазначена норма є бланкетною, а тому для встановлення наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення необхідно встановити, які саме службові обов`язки були покладені на військову службову особу, у чому полягало їх неналежне виконання або невиконання, які нормативно-правові акти регламентували відповідні обов`язки, а також чи перебувають встановлені порушення у причинному зв`язку з передбаченими законом наслідками.
Об`єктивною стороною недбалості, тобто недбале ставлення до служби передбачає невиконання або неналежне виконання службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них. 
Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення за ст.172-15 КУпАП характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності (найчастіше — у вигляді недбалості або легковажності, коли особа не передбачала наслідків своєї поведінки, хоча повинна була і могла їх передбачити, або легковажно розраховувала на їх уникнення.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень.
Обов`язок щодо збирання доказів відповідно до ст. 251 КУпАП покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Так, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ОДО № 410 від 14.07.2026 року вбачається, що ОСОБА_1 ставиться у вину те, що, проходячи військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_4 на посаді начальника групи документального забезпечення, 30.05.2026 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 він підготував документи для призову на військову службу ОСОБА_2 , який був засуджений за кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України, передбачене ч. 1 ст. 258-3 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, на підставі яких останнього було призвано на військову службу та направлено для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_1 .
Зазначені дії органом, який склав протокол, кваліфіковано як недбале ставлення до військової служби в умовах особливого періоду, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
Разом із тим, під час судового розгляду ОСОБА_1 фактично підтверджує обставини, покладені в основу протоколу, а саме те, що йому було відомо про засудження ОСОБА_2 за кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України та, незважаючи на це, саме він підготував та підписав документи, необхідні для призову останнього на військову службу.
Водночас наведені обставини мають істотне значення для визначення форми вини ОСОБА_1 .
Так, за змістом протоколу його дії кваліфіковано саме як недбале ставлення до військової служби.
Разом із тим, із пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він не випадково допустив оформлення документів щодо ОСОБА_2 , а, будучи обізнаним про його попереднє засудження за кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України, особисто прийняв рішення про його призов, після чого самостійно склав та підписав відповідні документи.
Таким чином, зазначені обставини можуть свідчити не лише про неналежне виконання службових обов`язків з необережності, але й про можливе умисне використання ОСОБА_1 свого службового становища всупереч інтересам служби.
За таких обставин перед судом постає питання про можливу наявність у діях ОСОБА_1 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України, а саме перевищення військовою службовою особою влади чи службових повноважень, вчинені в умовах воєнного стану.
При цьому суд не наділений повноваженнями в межах розгляду справи про адміністративне правопорушення остаточно встановлювати наявність або відсутність у діях особи складу кримінального правопорушення.
Разом із тим, відповідно до ч. 2 ст. 9 КУпАП адміністративна відповідальність за правопорушення, встановлені цим Кодексом, настає лише у випадках, коли такі правопорушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Отже, вирішення питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП можливе лише за умови встановлення того, що його дії не містять ознак кримінального правопорушення.
У цьому випадку така перевірка є необхідною, оскільки характер встановлених обставин, послідовність дій ОСОБА_1 , його обізнаність про судимість ОСОБА_2 та його власні пояснення щодо мотивів прийнятого рішення не дозволяють однозначно розцінити його дії виключно як недбале ставлення до військової служби.
Відповідно до ст. 253 КУпАП, якщо при розгляді справи орган (посадова особа) приходить до висновку, що в порушенні є ознаки кримінального правопорушення, він передає матеріали прокурору або органу досудового розслідування.
Згідно з ч. 2 ст. 284 КУпАП постанова про закриття справи виноситься, у тому числі, при передачі матеріалів прокурору або органу досудового розслідування.
Враховуючи положення ст. 214 КПК України, у разі встановлення з матеріалів справи обставин, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, відповідні відомості підлягають внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань з подальшим проведенням досудового розслідування та наданням діям особи належної правової оцінки.
При цьому для передачі матеріалів прокурору або органу досудового розслідування суд не повинен встановлювати всі елементи складу кримінального правопорушення та вирішувати питання про винуватість особи. Достатньою підставою є наявність обставин, які об`єктивно можуть свідчити про ознаки кримінально караного діяння та потребують перевірки в порядку кримінального провадження.
У даному випадку питання про те, чи мав ОСОБА_1 відповідні повноваження щодо оформлення документів для призову ОСОБА_2 , чи відповідали його дії вимогам законодавства про військовий обов`язок та військову службу, чи усвідомлював він протиправність своїх дій, з якою метою прийняв рішення про оформлення документів, а також чи завдали такі дії істотної шкоди державним або іншим охоронюваним законом інтересам, потребують перевірки та встановлення в межах досудового розслідування.
Суд також враховує, що в межах розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя не вправі самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі, доповнювати їх новими істотними обставинами або змінювати правову кваліфікацію дій особи таким чином, що погіршує її становище.
У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», рішення від 20.09.2016, заява № 926/08) Європейський суд з прав людини звертав увагу на необхідність дотримання права особи на захист та принципу рівності сторін у провадженнях про адміністративні правопорушення, зокрема недопустимість фактичної зміни судом обвинувачення та самостійного пошуку судом доказів на його підтвердження.
З огляду на викладене, наявні у матеріалах справи відомості свідчать про можливу наявність у діях ОСОБА_1 ознак кримінального правопорушення, що потребує належної перевірки в порядку кримінального провадження.
При цьому суд не надає остаточної кримінально-правової оцінки діям ОСОБА_1 та не встановлює його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки такі питання належать до компетенції органу досудового розслідування та суду в порядку, передбаченому КПК України.
Таким чином, враховуючи, що встановлені під час судового розгляду обставини можуть свідчити про наявність у діях ОСОБА_1 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України, суд вважає за необхідне відповідно до ст. 253 КУпАП передати матеріали справи прокурору для вирішення питання щодо внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та проведення належної перевірки.
У зв`язку з цим провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП підлягає закриттю на підставі ч. 2 ст. 284 КУпАП.
Керуючись ст. ст. 2, 9, 253, 278, 284 КУпАП, суд,-

постановив:

Матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1  за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП передати прокурору Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, оскільки в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, у зв`язку з чим справу про адміністративне правопорушення закрити.
Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя
Приморського районного суду м. Одеси А.С. Русєва

Єдиний унікальний номер справи: №522/14279/26
Номер провадження №3/522/4880/26
Головуючий суддя – Русєва А.С.