С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
вул. Максима Кривоноса, 25, м. Київ, 03037; тел. (044) 298-59-37
вул. Грушецька, 1, м. Київ, 03113; тел.: (044) 298-59-52
e-mail: inbox@sl.ki.court.gov.ua, web: https://sl.ki.court.gov.ua
код ЄДРПОУ: 02896762
__________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/6081/26
В справі 760/22739/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина
14 вересня 2026 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Коробенка С.В. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

ІІ. Описова частина
19.08.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - Позивач) звернулося до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 19.02.2025-100001443 від 19.02.2025 у розмірі 23.719,06 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, Позивач посилається на те, що 19.02.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (пропозиція про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії)) № 19.02.2025-100001443. Договір укладено в електронній формі у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», та підписано Відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е786, отриманим ним у смс-повідомленні на фінансовий номер телефону НОМЕР_1. Ідентифікацію та верифікацію Позичальника проведено через Систему BankID Національного банку України, абонентом якої Позивач є з 26 жовтня 2020 року.
За умовами заявки, яка є невід`ємною частиною договору, Позивач надав Відповідачу кредит у розмірі 9.000,00 грн строком на 140 днів з дати його надання; дата надання/видачі кредиту - 19.02.2025, дата повернення (виплати) кредиту - 08.07.2025. Процентна ставка - фіксована незмінна у розмірі 1 % за один (1) день користування кредитом; денна процентна ставка - 0,87 %; комісія, пов`язана з наданням кредиту, - 20 % від суми кредиту, що дорівнює 1.800,00 грн, яка нараховується та обліковується в день видачі кредиту; неустойка - 90,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 7.910,05 %, загальні витрати за споживчим кредитом - 11.004,60 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача - 20.004,60 грн.
Як зазначає Позивач, факт надання кредиту підтверджується листом Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» від 12.08.2025 № 161-1208, згідно з яким 19.02.2025 о 14:34:38 на платіжну картку № НОМЕР_3 перераховано 9.000,00 грн (номер транзакції в системі iPay.ua - 658030596) з призначенням платежу «Видача за договором кредиту № 19.02.2025-100001443».
Позивач вказує, що Відповідачем були здійснені заходи, спрямовані на визнання наявності боргу, а саме проведена часткова сплата за кредитним договором: 2.090,47 грн - 05.03.2025 та 2.090,47 грн - 19.03.2025; під час формування довідки-розрахунку та розрахунку суми позовних вимог суми здійснених Відповідачем часткових сплат, за твердженням Позивача, було враховано.
Позивач вказує, що Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на момент пред`явлення позову утворилася заборгованість у розмірі 23.719,06 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9.000,00 грн, процентів у розмірі 10.080,00 грн, комісії в розмірі 319,06 грн та неустойки в розмірі 4.320,00 грн. Згідно з довідкою-розрахунком проценти за кредитом нараховані за період з 19.02.2025 по 08.07.2025.
Позивач просить стягнути з Відповідача зазначену заборгованість, а також понесені судові витрати.
19.08.2025 автоматизованим протоколом розподілу судових справ між суддями головуючим у справі визначено суддю Коробенка С.В.
25.08.2025 матеріали позовної заяви фактично отримані головуючим суддею.
01.09.2025 до суду надійшла довідка відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації щодо зареєстрованого місця проживання Відповідача.
Ухвалою суду від 01.09.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відзиву на позов Відповідач не подав, будь-яких заяв, клопотань або доказів до суду не надіслав. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи не надходило.
Відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. З урахуванням наведеного справу розглянуто за наявними у ній матеріалами без проведення судового засідання.

ІІІ. Мотивувальна частина
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі статтями 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; докази мають бути належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність - достатньою для встановлення обставин справи.

Щодо укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів
З матеріалів справи вбачається, що 19.02.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (Кредитодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено кредитний договір № 19.02.2025-100001443 в електронній формі. Складовими частинами договору є пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), заявка, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), додаток - інформаційне повідомлення позичальника та паспорт споживчого кредиту.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Частинами першою, третьою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною; пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з частиною першою статті 12 цього Закону моментом підписання електронного правочину є, зокрема, використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
За правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду, викладеною у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, електронним підписом одноразовим ідентифікатором є комбінація цифр і літер (або тільки цифр чи тільки літер), яку заявник отримує, зокрема, у вигляді SMS-коду, надісланого на телефон; договір про надання фінансового кредиту, підписаний позичальником за допомогою такого одноразового пароля-ідентифікатора, є укладеним між сторонами правочином.
Усі складові частини кредитного договору № 19.02.2025-100001443 підписані одноразовим ідентифікатором Е786, направленим на фінансовий номер телефону Відповідача НОМЕР_1 , а паспорт споживчого кредиту - кодом підтвердження А786. Ідентифікацію Позичальника проведено через Систему BankID Національного банку України, за даними якої особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , встановлено однозначно.
Факт реального перерахування кредитних коштів підтверджується листом Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» від 12.08.2025 № 161-1208 про перерахування 19.02.2025 о 14:34:38 суми 9.000,00 грн на платіжну картку № НОМЕР_3 , реквізити якої (НОМЕР_3) зазначені у пункті 4.1 оферти та в заявці до кредитного договору як реквізити належного Позичальнику електронного платіжного засобу. Крім того, факт отримання кредиту підтверджується конклюдентними діями самого Відповідача, який 05.03.2025 та 19.03.2025 здійснив часткові платежі на виконання зобов`язань за цим договором.
За таких обставин суд доходить висновку, що кредитний договір № 19.02.2025-100001443 від 19.02.2025 є укладеним у встановленому законом порядку, а факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 9.000,00 грн - доведеним.

Щодо заборгованості за тілом кредиту
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Строк повернення кредиту сплив 08.07.2025. Згідно з графіком платежів (пункт 12 заявки до кредитного договору) перші два чергові платежі (з датами платежу 04.03.2025 та 18.03.2025) у розмірі 2.000,47 грн кожен складалися виключно з процентів (1.260,00 грн) та комісії за надання кредиту (740,47 грн) і не містили складової з суми кредиту; погашення тіла кредиту було передбачене починаючи з третього чергового платежу (01.04.2025). Отже, здійснені Відповідачем 05.03.2025 та 19.03.2025 платежі суми основного боргу не зменшили.
Доказів повернення кредитних коштів повністю або частково Відповідач суду не надав, матеріали справи таких доказів не містять.
З огляду на викладене вимога про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9.000,00 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо процентів за користування кредитом
Відповідно до частин першої, другої статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з частинами першою, другою статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі.
Пунктом 6 заявки до кредитного договору встановлено фіксовану незмінну процентну ставку в розмірі 1 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом усього строку, на який надається кредит. Згідно з пунктом 11 заявки проценти розраховуються шляхом множення всієї суми кредиту (залишку від суми кредиту) на кількість днів користування кредитом та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді.
Оскільки платежів на погашення суми кредиту Відповідачем не здійснено, базою нарахування процентів протягом усього строку кредитування залишалася вся сума кредиту - 9.000,00 грн. Строк, на який надано кредит, становить 140 днів (з 19.02.2025 по 08.07.2025). Відтак загальний розмір процентів за користування кредитом становить 12.600,00 грн (9.000,00 грн ? 1 % ? 140 днів), із яких у складі двох чергових платежів погашено 2.520,00 грн (1.260,00 грн ? 2).
Суд звертає увагу, що проценти нараховані виключно в межах строку, на який надавався кредит, тобто по 08.07.2025 включно. Таке обмеження нарахування процентів строком кредитування відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, про неможливість нарахування передбачених договором процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування.
Умова договору про розмір процентної ставки була доведена до відома Позичальника до укладення договору в паспорті споживчого кредиту (стандартизованій формі) відповідно до статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», у якому зазначено як процентну ставку, так і денну процентну ставку, орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача. Відповідач з цими умовами погодився, підписавши паспорт споживчого кредиту, оферту, заявку та акцепт; вимог про визнання відповідних умов договору недійсними не заявляв.
При цьому проценти за користування кредитом за своєю правовою природою є платою за користування грошовими коштами, а не мірою цивільно-правової відповідальності, а тому підстав для їх зменшення в порядку статті 551 ЦК України немає.
Водночас, перевіряючи заявлений до стягнення розмір процентів, суд виходить із такого. Позивач у позовній заяві стверджує, що Відповідач здійснив два платежі за кредитним договором - по 2.090,47 грн кожен (05.03.2025 та 19.03.2025), а всього 4.180,94 грн, і що ці суми враховані при розрахунку заборгованості. Разом з тим із заявлених сум вбачається, що фактично Позивач зарахував у погашення процентів 2.520,00 грн (12.600,00 грн - 10.080,00 грн) та у погашення комісії 1.480,94 грн (1.800,00 грн - 319,06 грн), а всього 4.000,94 грн. Доля решти сплачених Відповідачем коштів у розмірі 180,00 грн у розрахунку Позивача не відображена та жодним чином не пояснена; довідка-розрахунок відомостей про розподіл сплачених сум не містить.
Відповідно до частини першої статті 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу. Оскільки витрат кредитора, пов`язаних з одержанням виконання, матеріали справи не містять, а підстав для нарахування неустойки суд не встановив (мотиви наведені нижче), сплачені Відповідачем 180,00 грн підлягають зарахуванню в погашення процентів за користування кредитом.
За таких обставин розмір непогашених процентів за користування кредитом становить 9.900,00 грн (12.600,00 грн - 2.520,00 грн - 180,00 грн), і саме в цій частині вимога про стягнення процентів є доведеною та підлягає задоволенню; у стягненні процентів у розмірі 180,00 грн слід відмовити.

Щодо комісії
Пунктом 7 заявки до кредитного договору передбачено комісію, пов`язану з наданням кредиту (економічна сутність - плата за надання кредиту), у розмірі 20 % від суми кредиту, що дорівнює 1.800,00 грн, яка нараховується та обліковується в день видачі кредиту.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з частиною другою статті 8 цього Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Зазначена комісія є одноразовою, її розмір та порядок нарахування прямо визначені в договорі, вона врахована у складі загальних витрат за споживчим кредитом (11.004,60 грн) та в орієнтовній загальній вартості кредиту для споживача (20.004,60 грн), а також окремо розкрита у паспорті споживчого кредиту, наданому Позичальнику до укладення договору. Наведене відповідає вимогам пунктів 9, 10 частини першої статті 12 та частини шостої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) виснувала, що немає підстав вважати умову конкретного кредитного договору про встановлення плати (комісії) нікчемною; така умова є недійсною як оспорювана. Відповідач вимог про визнання умови договору про комісію недійсною не заявляв, зустрічного позову не подавав, а тому суд виходить із чинності цієї умови договору.
Згідно з графіком платежів комісія в розмірі 1.800,00 грн підлягала сплаті у складі перших трьох чергових платежів (740,47 грн + 740,47 грн + 319,06 грн). У складі здійснених Відповідачем платежів комісію погашено на суму 1.480,94 грн, непогашеною залишилася її частина в розмірі 319,06 грн.
З огляду на викладене вимога про стягнення комісії в розмірі 319,06 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо неустойки
Позивач просить стягнути з Відповідача неустойку в розмірі 4.320,00 грн, посилаючись на пункт 15 заявки до кредитного договору та пункт 7.6 оферти, якими передбачено неустойку в розмірі 90,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Оцінюючи цю вимогу, суд виходить із такого.
По-перше, згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (яким цей розділ доповнено Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX) у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан, дію якого в подальшому неодноразово продовжено, і на час ухвалення цього рішення воєнний стан в Україні є чинним.
Прострочення виконання Відповідачем грошового зобов`язання за кредитним договором № 19.02.2025-100001443 виникло у 2025 році та триває донині, тобто увесь період, за який Позивач нарахував неустойку, повністю охоплюється дією зазначеного мораторію. Відтак Відповідач як позичальник за кредитним договором звільнений від обов`язку сплати неустойки за таке прострочення в силу прямої вказівки закону, а нарахована неустойка підлягала списанню Позивачем як кредитодавцем.
Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду, викладеними у постановах від 12 лютого 2025 року у справі № 758/5318/23 (провадження № 61-15103св24) та від 06 травня 2025 року у справі № 464/2647/22 (провадження № 61-6059св24).
Доводи Позивача про те, що пункт 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» виключено на підставі Закону України від 22.11.2023 № 3498-IX, а тому за договорами, укладеними після 24.01.2024, кредиторам дозволено нараховувати неустойку, суд відхиляє. Пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України є самостійною чинною нормою, яка не скасовувалася та не зупинялася, не містить обмежень ані щодо дати укладення кредитного договору (договору позики), ані щодо статусу позичальника, а тому підлягає застосуванню до спірних правовідносин незалежно від змін, внесених до Закону України «Про споживче кредитування».
Водночас суд наголошує, що дія пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України поширюється виключно на заходи відповідальності (неустойку та відповідальність за статтею 625 ЦК України) і не звільняє позичальника ані від обов`язку повернути кредит, ані від сплати процентів за користування кредитом та комісії, які є платою за користування коштами і за надання кредиту, а не мірою цивільно-правової відповідальності.
По-друге, розмір неустойки Позивачем не доведений. Довідка-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором містить лише підсумкову суму неустойки - 4.320,00 грн - без зазначення періоду її нарахування, кількості днів прострочення, конкретних зобов`язань, за невиконання яких вона нарахована, та без наведення самого арифметичного розрахунку. Позовна заява також не містить розрахунку неустойки. За таких обставин суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування заявленої суми, тоді як згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а відповідно до частини шостої цієї статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
По-третє, неустойка, визначена у твердій грошовій сумі, яка нараховується за кожен день невиконання зобов`язання, за своєю правовою природою є пенею, оскільки саме поденне нарахування є конститутивною ознакою, що вирізняє пеню серед інших видів неустойки. Відповідно до абзацу першого частини другої статті 21 Закону України «Про споживче кредитування» у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Неустойка в розмірі 90,00 грн за кожен день прострочення, обчислена від розміру чергового платежу за графіком (2.000,47 грн), становить близько 4,5 % на день, тобто понад 1.600 % річних, що багаторазово перевищує як подвійну облікову ставку Національного банку України, так і 15 відсотків суми простроченого платежу. Крім того, встановлений договором порядок нарахування неустойки «незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання» унеможливлює дотримання наведеного законодавчого обмеження, оскільки взагалі не пов`язує розмір санкції із сумою простроченого платежу.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Умова кредитного договору, яка встановлює розмір пені понад визначені частиною другою статті 21 цього Закону межі, погіршує становище споживача порівняно з правами, гарантованими Законом, а тому в частині такого перевищення не може бути покладена в основу задоволення позову. Та обставина, що заявлена сума неустойки (4.320,00 грн) не перевищує половини суми, одержаної споживачем за договором, наведеного не спростовує, оскільки абзац другий частини другої статті 21 цього Закону встановлює лише сукупну граничну межу відповідальності споживача, але не легалізує нарахування пені за ставкою, що перевищує обмеження, передбачені абзацом першим цієї ж частини.
З огляду на сукупність наведеного суд дійшов висновку, що вимога про стягнення неустойки в розмірі 4.320,00 грн є недоведеною та задоволенню не підлягає.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» підлягають частковому задоволенню - на суму 19.219,06 грн, з яких тіло кредиту - 9.000,00 грн, проценти за користування кредитом - 9.900,00 грн, комісія - 319,06 грн. У задоволенні вимог про стягнення неустойки в розмірі 4.320,00 грн та процентів за користування кредитом у розмірі 180,00 грн слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2.422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 14.08.2025 № СЦ00032783.
Оскільки позов задоволено частково - на 81,03 % від заявленої ціни позову (19.219,06 грн із 23.719,06 грн), з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 1.962,82 грн.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає, що Позивач у позовній заяві заявив орієнтовний розмір таких витрат у сумі 6.000,00 грн. До ухвалення цього рішення доказів понесення зазначених витрат до суду не надходило, а тому питання їх розподілу підлягає вирішенню в порядку, встановленому частиною восьмою статті 141 ЦПК України, після надання відповідних доказів.

ІV. Резолютивна частина
Керуючись ст.ст. 15, 16, 509, 525, 526, 530, 534, 536, 549, 610, 611, 612, 625, 629, 1046, 1048, 1049, 1054, 1056-1, пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 8, 9, 12, 21 Закону України «Про споживче кредитування», ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд вирішив:
1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 19.02.2025-100001443 від 19.02.2025 у розмірі 19.219 (дев`ятнадцять тисяч двісті дев`ятнадцять) грн 06 коп., з яких:
- заборгованість за тілом кредиту - 9.000,00 грн;
- проценти за користування кредитом - 9.900,00 грн;
- комісія, пов`язана з наданням кредиту, - 319,06 грн.
У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про стягнення неустойки в розмірі 4.320,00 грн та процентів за користування кредитом у розмірі 180,00 грн - відмовити.
2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судовий збір у розмірі 1.962 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят дві) грн 82 коп.
3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
4. Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код ЄДРПОУ: 37356833.
Відповідач: ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя: