Справа № 450/1/25 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І. І. 
Провадження № 22-ц/811/887/26 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

31 липня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.
секретаря: Іванової О.О. 
з участю: ОСОБА_1 , представника Головно управління національної поліції у Львівській області Гій А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, –

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди.
Позовні вимоги мотивував тим, що Розпорядженням представника Президента України у Пустомитівському районі 12 березня 1993 р. №77 його визнано одноосібним фермером пл.4 га ДА060378Б землі, яку було рішенням сільської ради 04 травня 1993 р. вилучено та не повернуто. 
Наказом господарського суду Львівської області по справі №5/79 від 13 жовтня 94р. зобов`язано відповідача Зубрянську Солонківську сільську раду до 13 листопада 1994 р. примусово виділити ф/господарству «Рисовський» 4 га землі із ділянки 17 га яку в запас з Заготвідгодівельного господарства «Львівський».
Наказ господарського суду Львівської області №5/79 від 13 жовтня 1994р. не виконується 30 років в зв`язку з чим по заяві державної виконавчої служби відкрито кримінальне провадження за ст.382 КК України №12013150090004557 від 12 грудня 2013 року яке не розслідується по даний час.
Зазначає, що внаслідок бездіяльності відповідача, він зазнає довготривалої моральної (немайнової) шкоди. 
Останнім рішенням господарського суду Львівської області у справі №914/586/23 від 19 червня 2023 р. частково відшкодовано завдану моральну шкоду фермерському господарству «Рисовський» від 01 липня 2021 р. по 01 червня 2023 р. в сумі 154 000,00 грн. і відмовлено у відшкодуванні моральної немайнової шкоди йому як фізичній особі з тих підстав, що відшкодування такої завданої шкоди повинно розглядатися в судах загальної юрисдикції з чим і погодилися апеляційна інстанція та Верховний Суд України. 
Зазначає, що надмірна тривалість не розслідування злочину невиконання наказу суду, боротьба за свої права за отримання присудженої земельної ділянки протягом такого тривалого часу виснажує та завдає душевного болю страждань, викликає почуття безперспективності втрачених зусиль і часу, зневіри, особистих немайнових прав одноосібного власника і засновника та голови господарства. У справі що розглядався Європейським Судом з прав людини по поданій заяві 29979/04 «Рисовський проти України» п. 47,48,60 суд надав наступний висновок стосовно статусу потерпілого від порушення ст.6 п.1, ст.13, ст.1 Протоколу 1 Конвенції а саме, що: «одноосібний власник товариства може вважати себе потерпілим і від втручання в його особисті немайнові права за ст. 1 Протоколу 1 в результаті дій спрямованих проти його товариства» і «неприродній був би висновок що провадження право якого було підтверджено право фермерського господарства заявника на земельну ділянку не було визначальним для цивільних прав і обов`язків заявника. Відповідно заявник може вважати себе потерпілим від нерозслідування невиконання рішення суду 1994 р. та його наказу». Позивач вказує, що станом на сьогоднішній день рішення та наказ суду продовжується не виконуватися, він продовжує зазнавати моральної шкоди, а всі звернення до правоохоронних органів позивача та державної виконавчої служби про завершення досудового розслідування національна поліція та прокуратура не реагують, справа про розслідування передається з одного до інших відділень поліції з метою відвернення відповідальності слідчих.
З врахуванням зазначених обставин та уточнених вимог від 11 березня 2025 року та 30 липня 2025 року ОСОБА_1 просив:
стягнути з Головного управління Національної поліції Львівської області на його користь 1 056 000 гривень моральної шкоди (т.1 а.с.1-3; 42-46; 88-88).
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 лютого 2026 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди – відмовлено.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що кримінальне провадження №1203150090004557 від 12 грудня 2013 року щодо невиконання наказу господарського суду Львівської області № 5/79 від 13 жовтня 1994 року тривалий час, а саме понад 13 років, не розслідується внаслідок бездіяльності відповідача, чим йому завдано моральну шкоду як засновнику фермерського господарства.
Суд не надав належної правової оцінки встановленим судовими рішеннями обставинам заподіяння моральної шкоди фермерському господарству «Рисовський» у зв`язку з невиконанням судових рішень та не розслідуванням вищезазначеного кримінального провадження. 
Одноосібний власник товариства може вважати себе потерпілим і від втручання в його особисті немайнові права в результаті дій, спрямованих проти його товариства.
Внаслідок протиправної бездіяльності відповідача погіршився стан його здоров`я, почастішали гіпертонічні кризи, неодноразово ставалися серцеві напади, а також посилилися переживання через невиконання судових рішень, ухвалених на його користь.
Крім того, бездіяльність відповідача визнавалася протиправною повторно, що свідчить про її триваючий характер. 
Незручності, що виникли внаслідок порушення органом державної влади чи місцевого самоврядування прав людини навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння моральної шкоди.
Просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 лютого 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, представника ГУ НПУ у Львівській області Гій А.А. на її заперечення , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновків про те, що позивачем невірно визначено коло відповідачів та не пред`явлено позов до Держави Україна в особі її державних органів.
Крім того, відсутній склад цивільного правопорушення у відповідача, а саме не доведено: факту спричинення шкоди позивачу діями відповідача;протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та негативними наслідками.
З такими висновками суду погодитися не можна із наступних підстав.
Як встановлено матеріалами справи, згідно розпорядженням представника Президента України у Пустомитівському районі «Про державну реєстрацію статутів підприємств» від 12 березня 1993 року № 77 постановлено провести державну реєстрацію статутів: Фермерського господарства «Рисовський» /с. Зубра/ головою якого є Рисовський Іван Григорович (т.1 а.с.8).
Господарським судом Львівської області було видано наказ від 13 жовтня 1994р. № 5/79 на примусове виконання рішення, яким зобов`язано Зубрянську сільську раду народних депутатів до 13 листопада 1994р. виділити ФГ «Рисовський» 4 га землі із ділянки 17 га землі, яку додатково відведено Зубрянській сільській раді в запас земель із заготхудобовідгодівельного господарства «Львівське».
З огляду на те, що спірна земельна ділянка, згідно дублікату наказу Господарського суду Львівської області від 13 жовтня р.1994 № 5/79, перебуває у комунальній власності Солонківської сільської ради Пустомитівського району, ухвалою Господарського суду Львівської області від 31 грудня 2020р. у справі № 5/79 відбулось процесуальне правонаступництво (ст. 334 ГПК України), а саме: заміна сторони у виконавчому провадженні, що передбачає перехід до правонаступника прав та обов`язків сторони боржника у виконавчому провадженні.
Окремою ухвалою Господарського суду Львівської області від 23 вересня 2015 року справа № 5/79 ухвалено за викладеними фактами направити окрему ухвалу Міністерству юстиції України; Міністерству юстиції України розглянути дану окрему ухвалу і вжити заходів для виконання державною виконавчої службою рішення арбітражного суду Львівської області від 10 березня 1994 року у справі № 5/79.
Вказаною окремою ухвалою встановлено, що рішення Арбітражного суду Львівської області від 10 березня 1994 року у справі № 5/79, яким Зубрянську сільську раду зобов`язано виділити Фермерському господарству «Рисовський» 4 га земельної ділянки, набрало законної сили та підлягало примусовому виконанню, однак протягом тривалого часу не виконувалося. Наказ суду та його дублікат перебували на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби, при цьому господарським судом неодноразово визнавалися неправомірними дії та бездіяльність державних виконавців, скасовувалися постанови про закінчення виконавчого провадження, визнавалося незаконним знищення наказу суду та неодноразово зобов`язувалося вжити всіх необхідних заходів для його виконання. Судом також враховано рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України», яким констатовано порушення Конвенції у зв`язку з невиконанням зазначеного судового рішення, що, на думку суду, свідчить про системний характер порушень та істотні недоліки у діяльності органів державної виконавчої служби, у зв`язку з чим окрему ухвалу направлено до Міністерства юстиції України для вжиття відповідних заходів.
Відповідно до копії подання (повідомлення) державного виконавця про притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду, за підписами начальника відділу ПВР УДВС Головного управління юстиції у Львівській області Цабака В. Я. та старшого виконавця відділу ПВР УДВС Головного управління юстиції у Львівській області Денисяка Т. Г. встановлено, що такі просять вирішити питання про притягнення до кримінальної відповідальності службових осіб Головного управління Держземагенства у Львівській області за фактом умисного невиконання рішення суду, що набрало законної сили та про результати розгляду клопотання повідомити заявника в порядку та строки визначені законодавством, керуючись ст. ст. 11, 75, 89 ЗУ «Про виконавче провадження», мотивуючи таке тим, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції у Львівській області перебуває наказ Господарського суду Львівської області від 13 жовтня 1994року у справі № 5/79, яким зобов`язано виділити Фермерському господарству «Рисовський» 4 га землі, боржника у виконавчому провадженні ухвалою суду від 09 квітня 2013 року замінено на Головне управління Держземагентства у Львівській області, однак у встановлений строк рішення суду не виконано, а наведені боржником причини щодо відсутності земельних ділянок не підтверджені, що, на думку державного виконавця, свідчить про умисне невиконання судового рішення та наявність у діях службових осіб ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України.
За наслідками звернення до слідчого відділення Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області 12 грудня 2013 року (попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення частина 1 статті 382 Кримінального кодексу України) внесено відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013150090004557.
Відомості про кримінальне правопорушення відповідно до вимог частин 1 та 4 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України внесено слідчим СВ Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВ України у Львівській області Лашко М.М. до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 грудня 2013р за № 12013150090004557.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17 серпня 2016р. у справі № 5/79 боржника – Головне управління Держземагенства у Львівській області замінено на його правонаступника Головне управління Держгеокадастру у Львівській області у виконавчому провадженні щодо примусового виконання наказу суду від 13 жовтня 1994 р. у справі № 5/79.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 15 серпня 2017 року у справі №461/5320/17 скаргу ОСОБА_1 на постанову від 12 червня 2014 року про закриття кримінального провадження задоволено частково; постанову старшого слідчого СВ Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області від 12 червня 2014 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013150090004557 від 12 грудня 2013 року скасовано; матеріали кримінального провадження направлено до Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області для продовження досудового розслідування.
Згодом, ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 21липня 2020 року у справі №461/4784/20 скаргу ОСОБА_1 на постанову від 27 березня 2019 року про закриття кримінального провадження задоволено частково; постанову старшого слідчого СВ Галицького ВУ ГУ НП у Львівській області від 27 березня 2019 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013150090004557 скасовано.
На підставі матеріалів Пустомитівського ВДВС у Львівському районі Львівської області з приводу невиконання судового рішення головою Солонківської сільської ради, а саме: наказу Господарського суду Львівської області №5/79 від 13 жовтня 1994 року, які були зареєстровані дл ІТ ІПН за №429 15 листопада 2022 року, СВ ВП №3 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області внесено до Єдитного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження №120221414300000497, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України.
Відповідно до постанови прокурора Галицької окружної прокуратури м. м.Львова про визначення територіальної підслідності кримінальне провадження №12013150090004557 у порядку ст.281 КПК України скероване для організації проведення досудового розслідування у СВ ВП №3 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області.
05 грудня 2023 року прокурором Пустомитівської окружної прокуратури, у відповідності до ст.217 КПК України матеріали досудового розслідування №12013150090004557 та матеріали досудового розслідування №120221414300000497, об`єднано в одне провадження та об`єднаному провадженню присвоєно №12013150090004557, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.328, ч.2 ст.328 КК України.
У відзиві на апеляційну скаргу від 30 березня 2026 року представник ГУ НП у Львівській області Паїк М.В. зазначала, що досудове розслідування в об`єднаній кримінальній справі проводиться на належному рівні, а слідчими вживаються усі необхідні заходи щодо організації проведення всіх необхідних та передбачених приписами КПК України слідчих дій по кримінальному провадженню.
Зокрема додатково допитано як свідка ОСОБА_1 , та вручено йому повітку про наступний допит на 26 січня 2024 року, повторно скеровано запит до Господарського суду Львівської області з метою отримання копії матеріалів справи, на підставі яких було винесено Господарським судом Львівської області – Наказ №5/79 від 13 жовтня 1994 року «Про примусове виконання рішення», щодо зобов`язання Зубрянської сільської ради народних депутатів до 13 листопада 1994 року виділити фермерському господарству «Рисовський» 4 га землі із ділянки 17 га землі, яку додатково відведено Зубрянській сільській раді в запас земель з заготхудобовідгодівельного господарства «Львівське», допитано ряд інших свідків.
Колегія повторює, що по заяві ОСОБА_1 . Європейський суд з прав людини за №29979/04 від 20 жовтня 2011року у справі «Рисовський проти України», у зв`язку з невиконанням наказу Господарського суду Львівської області №5/79 від 13жовтня 1994, констатував порушення статті 6 пункту 1, статті 13 Протоколу Першого статті 1 Європейської Конвенції про права людини і таке порушення триває і по даний час.
У той же час, як встановлено в суді апеляційної інстанції, кримінальне провадження №12013150090004557 не розслідується належним чином, земельна ділянка для ведення фермерського господарства не виділяється, що стало підставою для обґрунтованого звернення Фермерського господарства «Рисовський» до господарських судів про відшкодування моральної шкоди. 
Встановлено, що у провадженні Господарського суду Львівської області перебувало три справи за позовом Фермерського господарства «Рисовський» до Головного управління національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди.
Справа №914/620
У березні 2021 року на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Фермерського господарства «Рисовський» до відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області про стягнення 540 000,00 грн моральної шкоди ( з врахуванням клопотання від 07.06.2021 про збільшення розміру позовних вимог).
Рішенням Господарського суду Львівської області від 26 липня 2021 року у справі № 914/620/21 ухвалено позовні вимоги задовольнити частково; стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області (79007, Львівська обл., місто Львів, площа Генерала Григоренка, будинок 3, ідентифікаційний код 40108833) на користь Фермерського господарства «Рисовський» (81135, Львівська обл., Пустомитівський р-н, село Зубра, ідентифікаційний код 19324981) 40 000, 00 грн моральної шкоди; стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області (79007, Львівська обл., місто Львів, площа Генерала Григоренка, будинок 3, ідентифікаційний код 40108833) в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог 600, 00 грн судового збору, а в задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 914/620/21 постановлено апеляційну скаргу Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Рисовський» б/н від 10.08.2021 (Вх. № ЗАГС 01-05/2778/21 від 16.08.2021) задоволити частково; рішення Господарського суду Львівської області від 26 липня 2021р. у справі №914/620/21 скасувати в частині відмови у позові в сумі 35 000,00грн. В цій частині позов задоволити; стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області (79007, Львівська обл., місто Львів, площа Генерала Григоренка, будинок 3, ідентифікаційний код 40108833) на користь Фермерського господарства «Рисовський» (81135, Львівська обл., Пустомитівський р-н, село Зубра, ідентифікаційний код 19324981) 75 000,00 грн моральної шкоди; стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області (79007, Львівська область, місто Львів, площа Генерала Григоренка, будинок 3, ідентифікаційний код 40108833) в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог 1 1250 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 1 687,50 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції; в решті рішення суду залишити без змін.
Справа №914/586/23
У лютому 2023 року на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Фермерського господарства «Рисовський» до відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області про стягнення 308200 гривень моральної шкоди.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 19 червня 2023 року, яке залишено без змін Постановою Західного апеляційного господарського суду від 02 листопада 2023 року стягнуто з Головного управління національної поліції на користь Фермерського господарства «Рисовський» 154 000 гривень моральної шкоди.
Визначаючи розмір моральної шкоди суди зазначали, що у даній справі позивачем є юридична особа – Фермерське господарство «Рисовський», а не фізична особа ОСОБА_1 , відтак суди дійшли висновку про задоволення позову в частині стягнення 154100 гривень моральної шкоди завданої саме юридичній особі, в задоволенні решти позову відмовлено. Водночас суди зазначили, що ОСОБА_1 як фізична особа, не позбавлений права звернутися до відповідача із відповідним позовом про відшкодування моральної шкоди. 
Справа №914/114/24
У січні 2024 року на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Фермерського господарства «Рисовський» до відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області про стягнення 113600 гривень моральної шкоди.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 14 березня 2024 року, яке залишено без змін Постановою Західного апеляційного господарського суду від 20 червня 2024 року стягнуто з Головного управління національної поліції на користь Фермерського господарства «Рисовський» 56 800 гривень моральної шкоди.
Крім того, у провадження Господарського суду Львівської області перебувала справа №914/3502 за позовом Фермерського господарства «Рисовський» до Солонківської сільської ради, с. Солонка, Львівського району про відшкодування моральної шкоди в сумі 1 023 360 гривень.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 30 червня 2022 року, яке залишено без змін Постановою Західного апеляційного господарського суду від 22 листопада 2022 року стягнуто з Солонківської сільської ради на користь Фермерського господарства «Рисовський» 304 525 гривень моральної шкоди.
Отже, за рішеннями господарських судів з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь Фермерського господарства «Рисовський» стягнуто 285 000 гривень за надмірну тривалість розслідування кримінального провадження №120315000004557 від 12 грудня 2013 року, а з Солонківської сільської ради - 304 525 гривень за невиконання судового наказу №5/79 від 13 жовтня 1994 року про надання Фермерському господарству «Рисовський» 4 га землі.
Відтак разом за рішеннями Господарських судів стягнуто з відповідачів на користь Фермерського господарства «Рисовський» вже 590 325 гривень моральної шкоди.
У даній справі ОСОБА_1 як фізична особа і одноособовий засновник ФГ «Рисовський» звернувся з позовом до ГУНП у Львівській області про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із неналежним розслідуванням об`єднаного кримінального провадження №12013150090004557, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.328, ч.2 ст.328 КК України, яке розслідується із 2013 року і без результату.
Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92).
Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови.
Надмірна тривалість кримінального провадження здатна привести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації.
Отже, внаслідок бездіяльності відповідача засновник фермерського господарства позивач ОСОБА_1 зазнає тривалої моральної (немайнової) шкоди, що призвело до триваючого порушення права.
Цивільним кодексом України у п.9 ч.2 ст.16 передбачено, що одним із способів захисту особистого немайнового або майнового права та інтересу особи є відшкодування моральної шкоди.
Поняття «моральна шкода» у національному законодавстві чітко не визначено, однак в судовій практиці сформувались такі тлумачення:
втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (постанова Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди»);
страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року №752/17832,14-ц).
Варто відмітити, що компенсуватися моральна шкода має у буть - якому випадку її спричинення, оскільки право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм законодавства. Аналогічна за змістом позиція прослід оковується й у практиці Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Новоселецький проти України» (Novoseletskiv v. Ukraine, заява №47148/99).
Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення її прав, та за ст.276 ЦК України, порушене право має бути поновлено з відшкодуванням моральної шкоди завдане порушенням.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) приниженням честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи.
У справі, що розглядалася Європейським Судом з прав людини по поданій заяві №29979/04 «Рисовський проти України» п.47,48,60 суд надав наступний висновок стосовно статусу потерпілого від порушення ст.6п.1, ст.13, ст.1 Протоколу1 Конвенції а саме, що «одноосібний власник товариства може вважати себе потерпілим і від втручання в його особисті немайнові права за ст.1 Протоколу 1 в результаті дій спрямованих проти його товариства» і «неприродній був би висновок що провадження право якого було підтверджено фермерського господарства заявника на земельну ділянку не було визначальним для цивільних прав і обов`язків заявника. Відповідно заявник може вважати себе потерпілим від не розслідування невиконання рішення суду 1994р та його наказу».
При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин колегія враховує висновки Верховного Суду у справах зазначеної категорії.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі №916/1423/17 зазначено, що «надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи зумовлених тривалістю невизначеністю спірних правовідносин, неможливість здійснювати звичну щоденну діяльність, виробничу діяльність є підривом престижу та довіри ділової репутації».
У постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24 березня 2020 року у справі №818/607/17 зазначено «незручності що виникли внаслідок порушення органом державної влади чи місцевого самоврядування прав людини навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків, у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння особі моральної шкоди».
У справі наявними доказами доведено: факт спричинення шкоди позивачу діями відповідача; протиправність дій заподіювача шкоди і його вина; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та негативними наслідками.
Тому необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність в діях відповідача складу цивільного правопорушення.
Оскільки встановлено, що відповідачем з 2013 по 2023 року (до моменту об`єднання кримінальних проваджень), і з 2023 року по даний час, не проведено усіх необхідних слідчих дій, постанови слідчих про закриття кримінального провадження неодноразово скасовувалися, що свідчить про неповноту проведеного розслідування, провадження передається з одного до інших відділень поліції, а реальні слідчі дії не проводяться, то є підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди як фізичній особі.

Щодо визначення позивачем суб`єктного складу сторін даного спору.

Відповідач ГУНП у Львівській області вважає, що ОСОБА_1 пред`явив позов до неналежного відповідача, оскільки у спірних правовідносинах належним відповідачем є держава Україна в особі органу, діями якого завдано шкоду.
Таке твердження відповідача є помилковим.
За змістом ст. 1173, 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 Цивільного кодексу України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
За приписами частин 1, 2 статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
У постанові від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.
Наявні у справі докази свідчать, що саме відповідач ГУНП у Львівській області допускаючи надмірну тривалість досудового розслідування, є особою винною у завданні шкоди. Таким чином, позивачем правильно визначено суб`єктний склад сторін даного спору.
Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується із правовими висновками господарських судів у вищеназваних справах №914/620/21, №914/586/23, №914/114/24, за позовом ФГ «Рисовський» до ГУНП у Львівській області.

Щодо розміру відшкодування моральної шкоди 

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 вересня 2019 року у справі №916/1423/17 зазначила, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.
Висновки про відшкодування моральної шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування у кримінальному провадженні, викладені також у постановах Верховного Суду від 06 березня 2024 року у справі № 398/3747/22, від 11 квітня 2024 року у справі № 335/12338/19, від 22 травня 2024 року у справі № 757/30529/22, від 31 липня 2024 року у справі № 183/960/23, від 30 вересня 2024 року у справі № 201/227/23, від 02 жовтня 2024 року у справі № 554/2588/23, від 31 жовтня 2024 року у справі № 463/1700/21 (провадження № 61-250св24).
У практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (рішення від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» («Rysovskyy v. Ukraine»), заява № 29979/04; рішення від 22 листопада 2005 року у справі «Антоненков та інші проти України» («Antonenkov and others v. Ukraine»), заява № 14183/02).
Отже, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про завдання моральної шкоди.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом («Stankov v. Bulgaria» (Станков проти Болгарії) від 12 липня 2007 року).
При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях ЄСПЛ, який виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Thoma v. Luxembourg» (Тома проти Люксембургу)», «Caloc v. France» (Калок проти Франції) та «Niedbala v. Poland» (Недбала проти Польщі) ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин справи.
Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. 
Колегія враховує, що за рішеннями господарських судів вже стягнуто на користь ФГ «Рисовський» 590 325 гривень моральної шкоди, в тому числі 285 800 гривень з відповідача.
Відповідач є органом державним органом правопорядку основними завданнями якого є:
1) забезпечення публічної безпеки і порядку;
2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави;
3) протидії злочинності;
4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.
Відповідач фінансується з Державного бюджету України в умовах військового стану пов`язаного з агресією росії проти України 
У даній справі позивач ОСОБА_1 як фізична особа просить стягнути з відповідача - Головного управління національної поліції у Львівській області на його користь 1 056 000 гривень моральної шкоди.
Такий розмір моральної шкоди є явно завищений, належним чином не мотивований і тому в такому розмірі сума моральної шкоди не може бути стягнута.
З врахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості колегія визначає розмір моральної шкоди в сумі 90 000 гривень.
З врахуванням наведеного апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 лютого 2026 року – скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Судові витрати по справі покладаються на відповідача відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 лютого 2026 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Стягнути з Головного управління національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в сумі 90 000 (дев`яносто тисяч) гривень.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Головного управління національної поліції у Львівській області на користь держави 900 (дев`ятсот) гривень судового збору за подання позову та 1350 (одна тисяча триста п`ятдесят) гривень судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 31 липня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В. 

Судді: Крайник Н.П. 

Шандра М.М.