Справа № 462/3993/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2026 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:
головуючого – судді Колодяжного С.Ю.
з участю секретаря судового засідання Задорожної Н.М.
заявника ОСОБА_1 
представника заінтересованої особи Поповича Я.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа – Львівська міська рада, про встановлення факту належності правовстановлюючого документа,

встановив:

ОСОБА_1 06.05.2026 року звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт належності їй свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на квартиру, видане 23.06.1997 року виконавчим комітетом Львівської міської ради народних депутатів.
В обґрунтування своєї заяви зазначає, що відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 . У подальшому, після смерті її чоловіка – ОСОБА_4 вона успадкувала 1/3 частки вказаної квартири та 1/3 частки квартири – після смерті ОСОБА_3 27.01.2026 року вона подала заяву на проведення реєстраційних дій з метою державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 , однак 30.01.2026 року вона отримала відмову, оскільки у свідоцтві про право власності на квартиру її прізвище зазначено « ОСОБА_5 ?як», а в заяві зазначено « ОСОБА_6 ». Зазначає, що розбіжності у написанні її прізвища є виключно технічною помилкою і виникли внаслідок різних підходів до правопису українських прізвищ у різні періоди часу. Оскільки розбіжності у написанні її прізвища не дозволяє їй реалізувати своє право на реєстрацію права власності, а тому встановлення факту належності їй вказаного правовстановлюючого документу є єдиним способом захисту її майнового права.
В судовому засіданні заявник заяву підтримала, покликаючись на мотиви такої, яку просить задовольнити. 
Представник заінтересованої особи в судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечив.
Заслухавши пояснення заявника та представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Зі змісту ст.4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам дано роз`яснення, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
У пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» було роз`яснено, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК України факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені та по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.
Як роз`яснив Пленуму Верховного Суду України в п.12 постанови №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу.
Судом встановлено, що згідно даних паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Залізничним РВ УМВС України в Львівській області (а.с.6) ОСОБА_1 – ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с.Бірки Любешівського району Волинської області.
Також встановлено, що 27.01.2026 року ОСОБА_1 звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 , проте отримала відмову з мотивів того, що в поданих документах наявні розбіжності щодо прізвища заявника (а.с.13).
Згідно свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 23.06.1997 року, квартира АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності належала ОСОБА_2 та членам його сім?ї – ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.8).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 26.10.2001 року державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Палажій Г.В., зареєстрованого в реєстрі за №2-4023, вбачається, що ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину після смерті її чоловіка – ОСОБА_9 , зокрема, на 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 , яка належала померлому на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на квартиру, виданого виконкомом Львівської Ради народних депутатів 23.06.1997 рокута зареєстрованого у Львівському бюро технічної інвентаризації за №20898-з (а.с.9).
Згідно реєстраційного посвідченням від 09.11.2001 року за ОСОБА_1 зареєстровано 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Львівською нотаріальною конторою 26.10.2001 року в реєстрі за №2.4023 (а.с.11).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 02.09.2004 року державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Палажій Г.В., зареєстрованого в реєстрі за №2-4023, вбачається, що ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , а саме, на 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на квартиру, виданого виконкомом Львівської Ради народних депутатів 23.06.1997 рокута зареєстрованого у Львівському бюро технічної інвентаризації за №20898 (а.с.10).
Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5003086 від 08.10.2004 року за ОСОБА_1 зареєстровано 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою Львівською нотаріальною конторою 02.09.2004 року в реєстрі за №2.1459 (а.с.12).
Таким чином аналіз наведених доказів дає підстави для висновку про те, що заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , яка значиться у свідоцтві про право власності на квартиру№ НОМЕР_1 від 23.06.1997 року, є однією і тією ж особою.
Враховуючи наведене, суд вважає, що факт належності ОСОБА_1 свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 23.06.1997 року є доведеним, а тому є достатньо підстав для задоволення заяви, оскільки встановлення даного факту породжує для заявника певні правові наслідки.
Керуючись ст. 2, 13, 81, 259, 263-265, 268, 273, 293, 315, 319 ЦПК України, суд 

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 – задовольнити.
Встановити факт належності ОСОБА_1 свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , видане 23.06.1997 року виконавчим комітетом Львівської міської Ради народних депутатів.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
заявник – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання якої зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 ;
заінтересована особа – Львівська міська рада, ЄДРПОУ 04055896, місцезнаходження: м.Львів, пл.Ринок, 1.
Текст рішення складено 10.07.2026 року.

Суддя (підпис)
Згідно з оригіналом.
Суддя: С.Ю. Колодяжний