ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Пирогова, 29, м. Вінниця, 21018, тел./факс (0432)55-80-00, (0432)55-80-06 E-mail: inbox@vn.arbitr.gov.ua 
___________________________________________________________________________

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

"07" вересня 2026 р. Cправа № 902/880/26   

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука В.В., розглянувши без виклику сторін за наявними матеріалами в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи
за позовом: Центру надання соціальних послуг Овруцької міської ради (вул. Тараса Шевченка, буд. 49, м. Овруч, Коростенський район, Житомирська область, 11101) 
до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Армерія Ойл" (вул. Привокзальна, буд. 3Б, м. Вінниця, 21001) 
про стягнення 304 430,99 грн
В С Т А Н О В И В :
На розгляд Господарського суду Вінницької області через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшла позовна заява № 139 від 01.07.2026 (вх. № 971/26 від 01.07.2026) Центру надання соціальних послуг Овруцької міської ради з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Армерія Ойл" про стягнення 304 430,99 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем порушено умови Договору № СК03/00127 від 05.12.2023 та Договору поставки № СК03/00396 від 04.09.2024 в частині виконання зобов`язань щодо передачі пального за придбаними позивачем скретч-картками, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі вартості невикористаних скретч-карток.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2026 дану позовну заяву передано для розгляду судді Матвійчуку В.В.
У зв`язку із встановленими судом недоліками позовної заяви, що перешкоджали відкриттю провадження у справі, суд, ухвалою від 03.07.2026, постановив позовну заяву Центру надання соціальних послуг Овруцької міської ради № 139 від 01.07.2026 (вх. № 971/26 від 01.07.2026) залишити без руху та встановив позивачу строк для усунення виявлених недоліків протягом п`яти днів з дня вручення цієї ухвали.
Заявою № 145 від 06.07.2026, яка надійшла до суду через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" 06.07.2026 (вх. № 01-30/6758/26), позивач усунув недоліки позовної заяви.
Судом за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/880/26 за правилами спрощеного позовного провадження, при цьому розгляд справи вирішено здійснювати без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами (без проведення судового засідання), про що 08.07.2026 була постановлена відповідна ухвала. Зазначеною ухвалою встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій, зокрема, на подання відповідачем відзиву на позовну заяву.
Вказана ухвала була доставлена до електронного кабінету відповідача 08.07.2026 о 19:35 год, що підтверджується довідкою КП "ДСС" про доставку електронного листа, та згідно із частиною 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала вважається врученою 09.07.2026.
У визначений судом строк відзиву відповідача на позовну заяву до суду не надійшло.
За приписами частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.
Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.
Розглядаючи дану справу, суд, з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" бере до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом установлено таке.
Між Центром надання соціальних послуг Овруцької міської ради (позивач, за Договором - Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Армерія Ойл" (відповідач, за Договором - Постачальник) було укладено низку договорів поставки нафтопродуктів, зокрема:
- 05.12.2023 укладено Договір № СК03/00127, відповідно до умов якого, згідно із п. 1.1 Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Замовника дизельне паливо (шляхом передачі талонів). Найменування товару: Нафта і дистиляти ДК 021:2015- 09130000-9, конкретна назва - ДК 021:2015-09134200-9 дизельне паливо. Кількість: дизельне паливо - 5800 л (талони) (далі - Товар), визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у Специфікації (Додаток 1 до Договору), а Замовник зобов`язується прийняти Товар та сплатити його вартість.
Згідно із 2.1 Договору ціна на Товар встановлюється в національній валюті України - гривні.
Умовами пункту 2.2 Договору визначено, що ціна Договору складає 244 083,33 грн без ПДВ, крім того ПДВ - 48 816,67 грн всього загальна сума Договору складає з ПДВ становить 292 900,00 грн.
Розрахунок здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування Замовником грошових коштів на поточний рахунок Постачальника (п. 3.1 Договору).
Пунктом 3.2 Договору розрахунок за поставлений Товар здійснюється у розмірі 100 % упродовж 20 (двадцяти) календарних днів з дати поставки Товару на адресу Замовникам на підставі наданого оригіналу видаткової накладної.
Відповідно до 4.1 Договору після погодження Сторонами асортименту, кількості та ціни Товару (товарної партії) Постачальник надає за видатковою накладною Замовнику талони на пальне встановленої форми відповідного номіналу (далі по тексту - талони на пальне або талони/картки) у день подання Замовником заявки на електронну адресу Постачальника, яка зазначена в тендерній пропозиції. 
Передача Замовнику талонів/карток на пальне здійснюється уповноваженій особі Замовника особисто за адресою Замовника або іншим способом за взаємною згодою сторін. 
Право власності на Товар переходить до Замовника з моменту підписання Сторонами видаткової накладної на Товар. До моменту фактичного відпуску Товару Замовнику на АЗС за пред`явленими талонами, товар знаходиться на безкоштовному зберіганні у Постачальника.
У пункті 4.2 Договору сторони визначили, що талони на пальне виготовляються на паперовому носії; глянцевому паперовому носії: заламінованого плівкою; пластиковому носії, містить емблему, вказівку на вид (марку) Товару та номінал. На талон нанесено штрих-код, голографічне зображення та інші ступені захисту. Талон на пальне є товарно-розпорядчим документом на Товар, на підставі якого здійснюється відпуск Товару на АЗС. Талон на пальне не є розрахунковим чи платіжним засобом.
Для отримання Товару (заправки пальним транспортного засобу на АЗС) водій пред`являє оператору АЗС талон на пальне. Оператор АЗС здійснює відповідну ідентифікацію талону на пальне, і, на підставі цього, здійснює відпуск Товару відповідної марки та кількості. При відпуску Товару, талон на пальне залишається у оператора, який видає чек, що є підтвердженням факту отримання Замовником Товару відповідного асортименту та кількості.
Термін дії талонів/карток на пальне вказується у видатковій накладній і погоджуються шляхом підписання видаткової накладної на Товар та становить не менше 12-х календарних місяців з можливим продовженням строку дії.
У випадку якщо термін дії талонів/карток на пальне не вказаний у видатковій накладній, то термін дії талонів на пальне становить не менше 12-х календарних місяців з можливим продовженням строку дії.
Талони на пальне дійсні для вибірки Товару на протязі строку, визначеного відповідною видатковою накладною. Талони на пальне, не пред`явлені оператору АЗС для отримання Товару протягом терміну дії талону на пальне анулюються (втрачають свою силу і є недійсними) Замовник зобов`язується прийняти Товар у Постачальника до моменту анулювання талонів на пальне.
Обмін наявних у Замовника анульованих талонів на пальне можливий протягом 10 (десяти) календарних днів з дати закінчення терміну дії талонів на пальне, при наявності у Замовника документа, який підтверджує придбання Товару (видаткова накладна).
Товар постачається Замовнику партіями на АЗС в м. Овруч Коростенського району Житомирської області та по території України, місцезнаходження яких визначається в Додатку 2, що є невід`ємною частиною даного Договору (п. 4.3 Договору).
Згідно із п. 5.1 Договору приймання Товару здійснюється в момент завантаження у наданий Замовником транспорт.
Умовами пункту 7.3 Договору сторонами погоджено, що у разі затримки строків поставки Товару, або поставки не в повному обсязі, заявленому Замовником, Постачальник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості ненаданого Товару за кожен день прострочення, включаючи день фактичного виконання зобов`язань та штраф в розмірі 10% від вартості партії Товару, поставленої з порушенням строку.
Сплата пені не звільняє Сторони від виконання прийнятих на себе зобов`язань по Договору.
Договір набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками обох Сторін, скріплюється печатками Сторін (за наявності) і діє до 31.12.2023, але в будь-якому разі до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором (п. 12.1 Договору).
Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками.
Згідно із Специфікацією, яка є Додатком № 1 до Договору, сторонами погоджено поставку дизельного палива (талон) в одиницях виміру - літри, у кількості 5 800 літрів, за ціною 42,083 грн за один літр без ПДВ та 50,50 грн за один літр з ПДВ. Загальна вартість Товару з ПДВ становить 292 900,00 грн.
У Додатку № 2 до Договору "Перелік АЗС, на яких здійснюється відпуск Товару по талонах" сторонами визначено перелік автозаправних станцій, на яких Замовник має можливість здійснювати вибірку придбаного Товару за пред`явленими талонами, зокрема визначено їх найменування та місцезнаходження.
- 04.09.2024 між сторонами укладено Договір поставки № СК03/00396, відповідно до умов якого, згідно із п. 1.1 Постачальник приймає на себе зобов`язання передати Покупцю у власність Товари, а Покупець зобов`язується сплатити і прийняти вказаний Товар.
Пунктами 1.2, 1.3 та 1.4 Договору визначено, що предметом поставки є дизельне паливо, одиницею виміру якого є літр, а кількість Товару визначається відповідно до накладних на товар.
За умовами п. 1.5 Договору відпуск Товару з АЗС здійснюється за довірчими документами (скретч-картки) на отримання товару відповідно "Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами" затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997.
Відповідно до п. 2.1 Договору Товар вважається переданим Постачальником і прийнятим Покупцем по кількості і якості з моменту фактичного отримання Товару згідно умов Договору.
Розділом 3 сторони визначили ціну Договору, а саме: ціна 1 літра Товару: згідно накладних на товар (п. 3.1 Договору); загальна сума Договору: 99 970,20 грн, у тому числі ПДВ 16 661,70 грн (п. 3.2 Договору).
Пунктом 4.1 Договору сторони погодили умови оплати, відповідно до яких оплата Товару здійснюється Покупцем в національній валюті України в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на рахунок Постачальника в день виписки рахунку-фактури та накладної на Товар. Ціна одного літру товару вказується у рахунку-фактурі та накладної і дійсна протягом дня їх виписки.
Згідно із п. 4.2 Договору оплата Товару здійснюється Покупцем в національній валюті України в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на вказані в рахунку-фактурі реквізити Постачальника.
Положенням пункту 5.1 Договору визначено, що строк поставки товарів - до закінчення терміну дії довірчого документу (скретч-картки).
Пунктом 5.2 Договору сторони визначили місце поставки (передачі) товару, а саме: передача Покупцю товару за цим Договором здійснюється на АЗС Постачальника шляхом заправки автомобілів Покупця при пред`явленні довіреними особами Покупця скретч-картки (пп. 5.2.1); скретч-картка є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у карті об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених скретч-картках вважаються виконаними, при цьому Постачальник не може передати Покупцю товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено в скретч-картці (пп. 5.2.2).
Умови постачання Товару - самовивезення. Покупець зобов`язується отримати Товар на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документу, який зазначений на довірчому документі (п. 5.3 Договору).
Відповідно до п. 7.1 Договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим Договором.
У пункті 7.2 Договору сторони погодили види порушень зобов`язань та відповідальність за їх вчинення. Зокрема, за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим договором, сторони несуть відповідальність шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного стороною зобов`язання за кожний день прострочення. 
Пунктами 10.1 та 10.2 Договору передбачено, що цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання Сторонами та його скріплення печатками Сторін (за умови наявності печатки у сторони). Даний договір діє до 31.12.2024.
Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками.
На виконання умов Договору № СК03/00127 від 05.12.2023 Постачальником передано Замовнику скретч-картки (талони) на отримання дизельного палива в кількості 5 800 літрів, що підтверджується видатковою накладною № 0003/0000034 від 08.12.2023.
Відповідно до зазначеної видаткової накладної Замовнику передано скретч-картки на отримання дизельного палива загальною кількістю 5 800 літрів.
При цьому на виконання умов Договору Замовником здійснено оплату вартості Товару в розмірі 292 900,00 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку від 14.12.2023.
Як зазначає позивач, відповідачем не виконано зобов`язання щодо фактичного відпуску дизельного палива в кількості 1 410 літрів вартістю 71 205,00 грн.
Факт неотримання Замовником зазначеної кількості дизельного палива, за твердженням позивача, підтверджується наявністю у нього непогашених (не отоварених) скретч-карток на відповідний обсяг дизельного палива.
Аналогічні обставини встановлено судом щодо виконання сторонами Договору поставки № СК03/00396 від 04.09.2024.
На виконання умов зазначеного Договору Замовником здійснено оплату вартості Товару в розмірі 99 970,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 246 (внутрішній номер 366731109) від 04.09.2024.
У свою чергу, на виконання умов Договору Постачальником передано Замовнику скретч-картки на отримання дизельного палива, що підтверджується видатковою накладною № 0003/0000921 від 04.09.2024 та специфікацією № 0003/0000921-С до неї.
Відповідно до зазначених документів Замовнику передано скретч-картки на отримання дизельного палива номіналом 40 літрів у кількості 14 штук, номіналом 30 літрів у кількості 26 штук та номіналом 20 літрів у кількості 32 штук.
Таким чином, загальна кількість дизельного палива, на отримання якого були передані скретч-картки за Договором поставки № СК03/00396 від 04.09.2024, становить 1 980 літрів.
Як зазначає позивач, фактичний відпуск дизельного палива в кількості 1 980 літрів вартістю 99 970,20 грн за Договором поставки № СК03/00396 від 04.09.2024 не здійснено. На підтвердження зазначених обставин позивач посилається на наявність у нього непогашених (не отоварених) скретч-карток на відповідний обсяг дизельного палива.
Крім того, позивач зазначає, що у період з вересня 2024 року по теперішній час ним неодноразово здійснювалися спроби отримати дизельне паливо на АЗС Постачальника шляхом пред`явлення відповідних довірчих документів (скретч-карток). Однак, за твердженням позивача, оператори АЗС відмовляли у відпуску дизельного палива у зв`язку з відсутністю пального.
З метою досудового врегулювання спору позивачем направлено на адресу відповідача претензію № 01-308 від 24.11.2025, якою вимагав протягом п`яти робочих днів з моменту її отримання повернути грошові кошти за непоставлений Товар відповідно до наявних у позивача непогашених (не отоварених) скретч-карток, з урахуванням передбачених Договором пені та штрафу.
Однак зазначена претензія залишилася без задоволення та належного реагування з боку відповідача, грошові кошти за непоставлений Товар позивачу не повернуто, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
З огляду на встановлені обставини справи, суд враховує таке.
Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Проаналізувавши умови укладених між сторонами Договорів, суд дійшов висновку, що зазначені договори за своєю правовою природою є договорами поставки.
Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно із ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.
Згідно із ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Судом установлено, що позивач належним чином та в повному обсязі виконав свої грошові зобов`язання за укладеними з відповідачем Договорами поставки. Зокрема, за Договором № СК03/00127 від 05.12.2023 позивачем сплачено 292 900,00 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку від 14.12.2023, а за Договором поставки № СК03/00396 від 04.09.2024 - 99 970,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 246 (внутрішній номер 366731109) від 04.09.2024.
Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Згідно із ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема, у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару (ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України).
Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
В силу вимог ст. 610, ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Матеріалами справи підтверджується факт передачі відповідачем позивачу паливних талонів (скретч-карток) на отримання дизельного палива за Договором № СК03/00127 від 05.12.2023 та Договором поставки № СК03/00396 від 04.09.2024.
Зокрема, за Договором № СК03/00127 від 05.12.2023 відповідно до видаткової накладної № 0003/0000034 від 08.12.2023 позивачу передано скретч-картки на отримання дизельного палива в кількості 5 800 літрів.
За Договором поставки № СК03/00396 від 04.09.2024 відповідно до видаткової накладної № 0003/0000921 від 04.09.2024 та специфікації № 0003/0000921-С до неї позивачу передано скретч-картки на отримання дизельного палива загальним обсягом 1 980 літрів, а саме: номіналом 40 літрів - 14 штук, номіналом 30 літрів - 26 штук та номіналом 20 літрів - 32 штуки.
Талони є способом забезпечення оперативного обліку та фактичного відпуску обсягів пального, продаж (постачання) якого мав відбутись у межах господарського договору про закупівлю товарів.
Постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997 затверджені Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами, згідно із якими торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу автозаправних станцій, автогазозаправних станцій та автогазозаправних пунктів (надалі - АЗС) ( абзац 2 п.3 Правил).
Згідно із п. 9 Правил, розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.
Спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року № 281/171/578/155 затверджена Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (надалі - Інструкція).
Згідно із п. 3 Інструкції, талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.
Порядок відпуску нафтопродуктів за талонами визначений у п.п. 10.3.3. Інструкції, а саме: форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона. При цьому необхідними елементами змісту талона є його серійний та порядковий номери (п.п. 10.3.3.1); заправлення за талонами відображається у змінному звіті АЗС за формою № 17-НП (п.п. 10.3.3.2).
Виходячи з наведеного, талон є документом, який засвідчує право його власника отримати пальне на АЗС.
Суд зазначає, що сам по собі факт підписання сторонами видаткових накладних не підтверджує факту передачі відповідачем позивачу безпосередньо товару (дизельного палива), а свідчить про передачу позивачу талонів (скретч-карток), які є товарно-розпорядчими документами та надають право на отримання відповідного обсягу дизельного палива на АЗС.
Суд враховує, що відповідно до пункту 4.3 Договору № СК03/00127 від 05.12.2023 Товар постачається Замовнику партіями на АЗС в м. Овруч Коростенського району Житомирської області та по території України, місцезнаходження яких визначається в Додатку 2, що є невід`ємною частиною даного Договору (п. 4.3 Договору).
Згідно з пунктом 5.1 Договору приймання Товару здійснюється в момент завантаження у наданий Замовником транспорт.
Умовами Договору поставки № СК03/00396 від 04.09.2024 сторони безпосередньо визначили порядок та місце передачі Товару. Так, відповідно до пункту 5.2 передача Покупцю товару за цим Договором здійснюється на АЗС Постачальника шляхом заправки автомобілів Покупця при пред`явленні довіреними особами Покупця скретч-картки (пп. 5.2.1); скретч-картка є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у карті об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених скретч-картках вважаються виконаними, при цьому Постачальник не може передати Покупцю товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено в скретч-картці (пп. 5.2.2). 
Таким чином, з урахуванням змісту наведених умов Договорів, суд дійшов висновку, що передача відповідачем позивачу талонів (скретч-карток) сама по собі не є фактом передачі дизельного палива. Талони (скретч-картки) посвідчують право позивача на отримання відповідної кількості та марки Товару на АЗС Постачальника, тоді як фактичний відпуск дизельного палива на АЗС за пред`явленими талонами (скретч-картками) є обставиною, з якою умовами Договорів пов`язується виконання Постачальником обов`язку щодо передачі Товару.
При цьому умовами укладених між сторонами Договорів не передбачено, що момент передачі талонів (скретч-карток) є моментом передачі або поставки відповідного обсягу дизельного палива. Навпаки, з умов Договорів убачається, що фактичне отримання Товару відбувається безпосередньо на АЗС шляхом його відпуску (заправки) за пред`явленими талонами (скретч-картками).
Отже, для встановлення факту виконання відповідачем зобов`язання щодо поставки дизельного палива визначальним є встановлення факту його фактичного відпуску на АЗС за відповідними талонами (скретч-картками). Наявність у позивача невикористаних (непогашених, не отоварених) скретч-карток на отримання дизельного палива відповідного номіналу та в зазначеній кількості, за відсутності доказів їх погашення та фактичного відпуску за ними Товару, є доказом того, що відповідний обсяг дизельного палива позивачем не отримано.
Зазначені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи невикористаними (непогашеними) скретч-картками на отримання дизельного палива відповідного номіналу та в кількості, що відповідає заявленому позивачем обсягу непоставленого Товару.
Статтею 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець про це поінформований. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.
Враховуючи те, що укладені сторонами Договори не містять визначеної календарної дати або строку, у який відповідач зобов`язаний здійснити постачання пального за талонами, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини другої статті 530 Цивільного кодексу України.
Відповідно до зазначеної норми, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Судом установлено, що в матеріалах справи міститься претензія № 01-308 від 24.11.2025, якою позивач вимагав від відповідача протягом п`яти робочих днів з моменту її отримання повернути грошові кошти за непоставлений Товар відповідно до наявних у позивача непогашених (не отоварених) скретч-карток, з урахуванням передбачених Договорами пені та штрафу.
Водночас суд позбавлений можливості достовірно встановити факт належного направлення зазначеної претензії саме на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Армерія Ойл". На підтвердження факту її направлення позивачем надано лише копію поштового конверта, який повернувся без вручення адресату з відповідною відміткою оператора поштового зв`язку.
При цьому сама по собі копія поштового конверта, що повернувся без вручення, не дає можливості достовірно встановити зміст поштового відправлення та підтвердити, що саме претензія № 01-308 від 24.11.2025 була вкладена до зазначеного поштового відправлення та направлена відповідачу.
Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт направлення відповідачу зазначеної претензії та її зміст, позивачем суду не надано.
Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19.03.2024 у справі № 910/3016/23, від 16.07.2024 у справі № 910/3574/23. 
Судом установлено, що позовна заява № 139 від 01.07.2026 (вх. № 971/26 від 01.07.2026) подана позивачем через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" та доставлена до електронного кабінету відповідача 01.07.2026.
Отже, з огляду на недоведеність факту належного направлення відповідачу претензії № 01-308 від 24.11.2025, саме подання позовної заяви та її доставлення до електронного кабінету відповідача 01.07.2026 є належним пред`явленням вимоги про повернення грошових коштів за непоставлений Товар.
Відтак, з урахуванням положень частини другої статті 530 Цивільного кодексу України, відповідач був зобов`язаний виконати відповідну вимогу протягом семи днів від дня її пред`явлення, тобто до 08.07.2026 включно.
Водночас матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем позивачу грошових коштів, сплачених за непоставлений Товар, так само як і доказів належного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо фактичного відпуску дизельного палива за переданими позивачу скретч-картками.
Натомість у матеріалах справи наявні копії непогашених (не отоварених) скретч-карток відповідного номіналу та кількості. З огляду на умови укладених між сторонами Договорів, відповідно до яких саме пред`явлення скретч-картки на АЗС є підставою для фактичного відпуску дизельного палива, а погашення такої картки пов`язується з виконанням сторонами відповідних зобов`язань щодо переданого за нею Товару, наявність у позивача непогашених (не отоварених) скретч-карток свідчить про те, що відповідний обсяг дизельного палива ним фактично не отримано.
Таким чином, сукупність наявних у матеріалах справи доказів підтверджує, що відповідач, отримавши від позивача оплату за Товар, не здійснив фактичний відпуск відповідного обсягу дизельного палива за переданими скретч-картками та не повернув позивачу сплачені за такий Товар грошові кошти, у зв`язку з чим не виконав належним чином взяті на себе договірні зобов`язання.
Положеннями частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Частина 1 статті 615 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.
За змістом частини 3 статті 538 Цивільного кодексу України, у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.
Відповідно до частини 1 статті 665 Цивільного кодексу України, у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.
Положеннями частини 1 статті 670 Цивільного кодексу України визначено, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
За змістом частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар.
Судом установлено, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведеного позивачем переліку невикористаних скретч-карток за Договором № СК03/00127 від 05.12.2023 та Договором поставки № СК03/00396 від 04.09.2024.
Також відповідачем не подано власного розрахунку суми грошових коштів, яка, на його думку, підлягає поверненню позивачеві.
За таких обставин, перевіривши наданий позивачем розрахунок вартості недопоставленого товару, суд вважає його обґрунтованим та арифметично правильним.
З огляду на викладене суд доходить висновку, що відповідач порушив умови Договору № СК03/00127 від 05.12.2023 та Договору поставки № СК03/00396 від 04.09.2024 у частині належного виконання зобов`язань щодо передачі товару позивачу.
У зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку щодо фактичного відпуску відповідного обсягу дизельного палива та неповерненням отриманих за такий товар грошових коштів у відповідача виник обов`язок повернути позивачу вартість фактично непоставленого товару в розмірі 171 175,20 грн.
Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується належне виконання позивачем своїх зобов`язань щодо оплати вартості товару, тоді як відповідач не забезпечив його передачу в повному обсязі, передбаченому умовами договорів, та не надав належних і допустимих доказів на спростування обставин, на які посилається позивач, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення вартості недопоставленого пального в сумі 171 175,20 грн.
Отже, позовні вимоги в зазначеній частині є обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню.
Крім того, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за укладеними між сторонами договорами поставки, позивач заявив вимоги про стягнення штрафних санкцій, а також сум, нарахованих відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.
Так, за Договором № СК03/00127 від 05.12.2023 позивачем заявлено до стягнення штраф у розмірі 7 120,50 грн, пеню у розмірі 49 851,32 грн та інфляційні втрати у розмірі 17 834,90 грн.
За Договором поставки № СК03/00396 від 04.09.2024 позивач просить стягнути пеню у розмірі 42 584,49 грн, три проценти річних у розмірі 4 199,00 грн та інфляційні втрати у розмірі 11 665,58 грн.
Розглядаючи вимоги позивача про стягнення штрафу в розмірі 7 120,50 грн та пені в розмірі 49 851,32 грн, нарахованих за порушення умов Договору № СК03/00127 від 05.12.2023, а також пені в розмірі 42 584,49 грн, нарахованої за порушення умов Договору поставки № СК03/00396 від 04.09.2024, суд зважає на таке.
Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно із частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.
Відповідно до положень статей 546, 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов`язання.
Згідно статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно із частинами 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до вимог частини 1 статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Умовами пункту 7.3 Договору № СК03/00127 від 05.12.2023 сторони погодили, що у разі затримки строків поставки Товару, або поставки не в повному обсязі, заявленому Замовником, Постачальник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості ненаданого Товару за кожен день прострочення, включаючи день фактичного виконання зобов`язань та штраф в розмірі 10% від вартості партії Товару, поставленої з порушенням строку. 
Пунктом 7.2 Договору поставки № СК03/00396 від 04.09.2024 сторони погодили види порушень договірних зобов`язань та відповідальність за їх вчинення. Зокрема, за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим договором, сторони несуть відповідальність шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного стороною зобов`язання за кожний день прострочення.
Визначаючи період прострочення виконання відповідачем зобов`язань за Договором № СК03/00127 від 05.12.2023, позивач здійснив нарахування пені за період з 01.01.2024 по 27.05.2026, а за Договором поставки № СК03/00396 від 04.09.2024 за період з 01.01.2025 по 27.05.2026.
Водночас, обґрунтовуючи факт порушення відповідачем договірних зобов`язань, позивач зазначає, що у період із вересня 2024 року і до моменту звернення до суду намагався здійснити заправлення автомобілів на АЗС Постачальника на підставі довірчих документів (скретч-карток), однак оператори АЗС відмовляли у відпуску пального у зв`язку з його відсутністю.
За таких обставин суд не вбачає підстав для визначення 01.01.2024 початком прострочення за Договором № СК03/00127 від 05.12.2023, оскільки позивачем не наведено обставин та не надано доказів, які б підтверджували невиконання відповідачем зобов`язань саме з цієї дати. Зокрема, відсутні докази звернення позивача до АЗС для отримання пального та відмови у його відпуску у відповідний період.
При цьому посилання позивача на неможливість отримання пального починаючи із вересня 2024 року не узгоджується із визначеним ним початком періоду нарахування пені за вказаним Договором - 01.01.2024.
Щодо Договору поставки № СК03/00396 від 04.09.2024 суд зазначає, що позивачем також не обґрунтовано визначення 01.01.2025 датою початку прострочення. Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про настання саме на цю дату обов`язку відповідача щодо фактичного відпуску пального або про пред`явлення позивачем скретч-карток для його отримання та відмову у відпуску.
Крім того, суд враховує, що передані позивачу скретч-картки є безстроковими, а умовами Договору поставки № СК03/00396 від 04.09.2024 не визначено календарної дати, з якої відповідач зобов`язаний здійснити фактичний відпуск товару. Відтак встановити момент виникнення прострочення за цим Договором виходячи лише з дати 01.01.2025 неможливо.
З огляду на викладене суд доходить висновку, що позивачем не доведено визначені ним початкові дати періоду прострочення за жодним із договорів.
У зв`язку з цим до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини другої статті 530 Цивільного кодексу України, відповідно до яких, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Оскільки, як установлено судом раніше, належних доказів направлення відповідачу претензії № 01-308 від 24.11.2025 матеріали справи не містять, саме подання позовної заяви № 139 від 01.07.2026 та її доставлення до електронного кабінету відповідача 01.07.2026 є належним пред`явленням вимоги про повернення грошових коштів за непоставлений Товар.
Відповідно до частини другої статті 530 Цивільного кодексу України відповідач мав виконати таку вимогу у семиденний строк від дня її пред`явлення, тобто до 08.07.2026 включно.
Водночас позивач здійснив нарахування пені за Договором № СК03/00127 від 05.12.2023 по 27.05.2026 та за Договором поставки № СК03/00396 від 04.09.2024 також по 27.05.2026, тобто за періоди, що передують виникненню у відповідача прострочення, визначеного з урахуванням положень частини другої статті 530 Цивільного кодексу України.
При цьому інших належних та допустимих доказів, які б давали можливість встановити іншу дату пред`явлення позивачем вимоги про виконання відповідачем зобов`язання, а також визначити конкретний момент виникнення прострочення за кожним із Договорів, матеріали справи не містять.
За таких обставин суд позбавлений можливості встановити період прострочення, за який пеня могла б бути правомірно нарахована, та, відповідно, перевірити обґрунтованість заявлених до стягнення сум пені у розмірі 49 851,32 грн за Договором № СК03/00127 від 05.12.2023 та 42 584,49 грн за Договором поставки № СК03/00396 від 04.09.2024.
Аналогічно, заявлений до стягнення штраф у розмірі 7 120,50 грн за Договором № СК03/00127 від 05.12.2023 не може бути стягнутий, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами момент виникнення порушення договірного зобов`язання, з яким умовами пункту 7.3 Договору пов`язується виникнення у відповідача обов`язку зі сплати штрафу.
З огляду на викладене суд доходить висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача заявлених позивачем штрафу у розмірі 7 120,50 грн та пені у розмірі 49 851,32 грн за Договором № СК03/00127 від 05.12.2023, а також пені у розмірі 42 584,49 грн за Договором поставки № СК03/00396 від 04.09.2024.
Розглядаючи вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат у сумі 17 834,90 грн, нарахованих за Договором № СК03/00127 від 05.12.2023, а також трьох процентів річних у сумі 4 199,00 грн та інфляційних втрат у сумі 11 665,58 грн, нарахованих за Договором поставки № СК03/00396 від 04.09.2024, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми Закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Виходячи із положень ст. 625 Цивільного кодексу України наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Зазначені інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Щодо заявлених позивачем інфляційних втрат та трьох процентів річних суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України їх нарахування можливе лише за наявності прострочення виконання грошового зобов`язання.
Як установлено судом вище, позивачем не доведено виникнення прострочення відповідача за Договором № СК03/00127 від 05.12.2023 з 01.01.2024 та за Договором поставки № СК03/00396 від 04.09.2024 з 01.01.2025.
За відсутності у зазначених договорах визначеного строку виконання відповідного зобов`язання, з урахуванням положень частини другої статті 530 Цивільного кодексу України, належною вимогою про його виконання є позовна заява № 139 від 01.07.2026, доставлена до електронного кабінету відповідача цього ж дня. Відтак семиденний строк для виконання зобов`язання сплив 08.07.2026, а прострочення відповідача могло виникнути лише після спливу зазначеного строку.
Отже, визначені позивачем періоди нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних, останнім днем яких є 27.05.2026, передують моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем.
Таким чином, правові підстави для стягнення інфляційних втрат у сумі 17 834,90 грн та 11 665,58 грн, а також трьох процентів річних у сумі 4 199,00 грн відсутні.
Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Водночас, відповідачем не надано належних доказів в спростування доводів позивача та підтверджених матеріалами справи обставин.
Отже, оцінивши подані докази на підставі внутрішнього переконання, що ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, а також враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позовні вимоги є належним чином обґрунтованими та такими, що мають правові підстави, у зв`язку з чим підлягають до часткового задоволення, з наведених вище мотивів.
З огляду на часткове задоволення позову, відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в сумі 2 054,10 грн, інша частина судового збору покладається на позивача.
Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Армерія Ойл" (вул. Привокзальна, 3Б, м. Вінниця, 21001; код ЄДРПОУ 44618933) на користь Центру надання соціальних послуг Овруцької міської ради (вул. Тараса Шевченка, буд. 49, м. Овруч, Коростенський район, Житомирська область, 11101; код ЄДРПОУ 43578027; рахунок UA118201720344280015000132775 в Овруцькому УДКСУ в Житомирській області; код ЄДРПОУ 37940663; МФО 811039) 171 175 грн 20 коп – основного боргу (попередньої оплати) та 2 054 грн 10 коп – витрат зі сплати судового збору.
В решті позову відмовити.
Примірник повного судового рішення надіслати сторонам до електронних кабінетів в ЄСІТС.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.
Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
Повне рішення складено 07 вересня 2026 р.

Суддя Василь МАТВІЙЧУК  

віддрук. прим.:
1 - до справи