Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2026 року        м. Рівне

Справа № 557/342/26
Провадження № 33/4815/863/26

Суддя Рівненського апеляційного суду – Полюхович О.І.,
з участю: секретаря судового засідання – Міщук Л.А., 
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
захисника – Трофимової Г.М., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне в режимі відеоконференції матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Халупка С.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Гощанського районного суду Рівненської області від 24 червня 2026 року, –

ВСТАНОВИВ:

 
Постановою Гощанського районного суду Рівненської області від 24 червня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком один рік. 
З матеріалів справи вбачається, що 03 березня 2026 року о 23 год. 56 хв. в с. Дорогобуж Рівненського району Рівненської області на автодорозі Київ-Чоп 307 км., водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volvo, номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом schmitz, номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей, які не реагують на світло, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, почервоніння обличчя), і від проходження огляду у медичному закладі для встановлення стану наркотичного сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.
Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
В поданій апеляційній скарзі захисник Халупко С.В. просить скасувати постанову місцевого суду відносно ОСОБА_1 та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю належно доведених події і складу адміністративного правопорушення.
Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно визнав доведеним факт керування транспортним засобом, не надавши належної оцінки доказам, які б поза розумним сумнівом підтверджували виконання особою функцій водія під час руху. Вказує, що наявні у справі матеріали, у тому числі відеозаписи та постанова за ст. 125 КУпАП, не є самостійними та достатніми доказами керування транспортним засобом.
Вказує, що суд не перевірив законність зупинки транспортного засобу, не встановив наявності належної правової підстави для її здійснення та безпідставно поклався на документи, складені самими працівниками поліції. Також доводить, що суд не надав належної оцінки обставинам, які стосуються наявності ознак наркотичного сп`яніння, не перевірив їх відповідність вимогам Інструкції № 1452/735 та фактично визнав достатніми лише суб`єктивні висновки поліцейських.
Стверджує, що процедура пропозиції пройти медичний огляд була здійснена з порушенням встановленого порядку, оскільки особі не було чітко роз`яснено зміст вимоги, порядок проведення огляду, місце його проходження та правові наслідки відмови. Вважає, що за таких обставин відсутні докази свідомої, добровільної та безумовної відмови від проходження медичного огляду.
Вважає, що суд формально відхилив доводи сторони захисту, не надавши належної оцінки її аргументам щодо недоведеності факту керування, законності зупинки, наявності ознак сп`яніння та дотримання процедури огляду. Крім того, покладені в основу постанови суду докази є переважно похідними від документів, складених працівниками поліції, не містять належного взаємозв`язку та не усувають існуючих сумнівів щодо обставин справи.
Заслухавши доводи  ОСОБА_1 та його захисника Трофимової Г.М. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали адміністративної справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ст. 252 КУпАП, оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Вимогами ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Дослідивши під час апеляційного розгляду докази у справі про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суддя місцевого суду у порушення положень вказаних норм не з`ясував повно, всебічно і об`єктивно обставини справи, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Обґрунтовуючи свої висновки, суд першої інстанції посилався на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена доказами: протоколом про адміністративне правопорушення, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також відеозаписом з нагрудної камери працівників поліції.
Однак з такими висновками суду погодитись не можна виходячи з наступного.
Частиною 1 ст. 2 КУпАП передбачено, що законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.
Згідно ст. 251 КУпАП, на співробітників поліції, як на осіб, що в силу ст. 255 КУпАП уповноважені на складання протоколів про адміністративні правопорушення, в тому числі й за ст. 130 КУпАП, покладено імперативний обов`язок щодо збирання доказів, які в силу системного аналізу вимог ст.ст. 251, 256 КУпАП мають бути додані до протоколу та/або посилання на які повинні міститися в самому протоколі.
Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Положенням п.2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція) та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 (далі - Порядок).
Згідно з ч. 4 ст. 266 КУпАП, огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.
Відповідно до ч. 6 ст. 266 КУпАП, направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 6 Постанови КМУ № 1103 передбачено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
В ході апеляційного розгляду захисник Трофимова Г.М. зазначила, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння була зумовлена повідомленнями працівників поліції про необхідність його доставки до ТЦК.
ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду пояснив, що після зупинки транспортного засобу працівники поліції повідомили йому про те, що він перебуває у розшуку ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим його необхідно доставити до ТЦК у м. Рівному. При цьому він зазначив, що керував вантажним автомобілем та перебував на трасі Київ – Чоп, а тому відмовився їхати до ТЦК, оскільки не міг залишити транспортний засіб.
За словами ОСОБА_1 , саме після його відмови їхати разом із працівниками поліції до ТЦК, останні почали зазначати про наявність у нього ознак наркотичного сп`яніння.
Наведені стороною апелянта пояснення підтверджуються матеріалами справи. Зокрема, з відеозаписів із нагрудних камер працівників поліції вбачається, що під час спілкування з ОСОБА_1 поліцейські повідомляли водія про те, що його розшукує ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також про необхідність його доставки до ТЦК (файл 0109, час: 04:20, файл 0110, час: 02:50, 04:05).
Водночас після відмови ОСОБА_1 їхати до ТЦК працівники поліції, не озвучивши конкретних ознак наркотичного сп`яніння, передбачених Інструкцією № 1452/735, одразу ініціювали проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння.
При цьому відеозаписи не містять даних, які б свідчили про наявність у ОСОБА_1 зовнішніх ознак наркотичного сп`яніння, визначених п. 4 розділу І Інструкції № 1452/735, які є передумовою для направлення водія на відповідний огляд.
За таких обставин наведені матеріали не дають достатніх підстав для висновку про те, що ОСОБА_1 добровільно та безпосередньо відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Навпаки, послідовність дій працівників поліції, зафіксована на відеозаписах, свідчить про те, що питання проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння виникло безпосередньо після відмови ОСОБА_1 від поїздки до ТЦК. За таких обставин апеляційний суд розцінює дії та спосіб спілкування працівників поліції як такі, що створили ситуацію, яка спонукала ОСОБА_1 до відмови від проходження огляду, що в подальшому стало підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про Національну поліцію» зобов`язує поліцейських діяти, зокрема, на засадах законності, об`єктивності та неупередженості.
У цьому контексті апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини щодо недопустимості провокації з боку представників держави, відповідно до якої така провокація має місце, зокрема, тоді, коли ініціатива щодо вчинення дії, яка надалі кваліфікується як правопорушення, виходить від правоохоронців, коли особу ставлять у ситуацію, за якої вона фактично змушена вчинити відповідну дію, або коли правоохоронці не просто фіксують факт правопорушення, а створюють умови для його вчинення (рішення у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Раманаускас проти Литви», «Баннікова проти Росії»).
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі є фактичні дані, здобуті у визначеному законом порядку. Отже, використання доказів, отриманих унаслідок незаконного впливу або провокаційних дій представників органу влади, не може бути покладено в основу висновку про винуватість особи.
Суд першої інстанції, розглядаючи справу, не надав належної оцінки змісту відеозаписів із нагрудних камер працівників поліції та послідовності зафіксованих на них подій, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, сукупність досліджених доказів не підтверджує поза розумним сумнівом факт добровільної відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку.
Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати постанову та прийняти нову постанову.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Статтею 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За таких обставин постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. 
Керуючись ст. 6 ЄКПЛ, ст. 294 КУпАП, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Халупка С.В. задовольнити.
Постанову Гощанського районного суду Рівненської області від 24 червня 2026 рокувідносно ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду     О.І. Полюхович