Харківський окружний адміністративний суд
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м.Харків 
17 вересня 2026 року №520/15670/26 
Харківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Марини Лук`яненко, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про визнання відмову протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, 
У С Т А Н О В И В :
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним, в якому просить суд:
1. визнати протиправною відмову Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві викладену в листі від 09.04.2026 №04-08.2-06/4500 щодо неприйняття до виконання заяви ОСОБА_1 від 31.03.2026 про виконання рішення у справі №200/1678/25;
2. зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (код ЄДРПОУ 37993783) прийняти до виконання заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) від 31.03.2026 та подані разом з нею документи, в тому числі: 1) оригінал виконавчого листа у формі електронного документа щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 заборгованість зі страхових виплат за період з 01.07.2022 року до 29.02.2024 року, виданий 19 серпня 2025 року Донецьким окружним адміністративним судом по справі №200/1678/25; 2) ухвалу Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/1678/25 від 09.12.2025, якою змінено спосіб і порядок виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11.04.2025 по справі № 200/1678/25 на «стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 заборгованості зі страхових виплат за період з 01.07.2022 року до 29.02.2024 року у сумі 354 777,80 грн.» відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, та з урахуванням правової оцінки, наданої судом в рішенні. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно відмовлено у прийнятті до виконання виконавчого листа у формі електронного документа, виданого 19 серпня 2025 року Донецьким окружним адміністративним судом у справі №200/1678/25. Вважаючи в цьому свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2026 відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.
Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач зазначив, що у разі якщо виконавчий документ підлягає виконанню органами Казначейства, то в такому випадку необхідно видавати виконавчі документи в паперовій формі через відсутність автоматизованої електронної взаємодії з інформаційними ресурсами органів Казначейства. Отже, відповідач вважає, що він не приймав рішення про відмову у виконанні судового рішення по суті, а діяв відповідно до вимог Порядку № 845, повідомивши позивача про необхідність подання належного пакета документів. За таких обставин, на думку відповідача, відсутні підстави для висновку про протиправність дій (бездіяльності) відповідача чи порушення прав позивача.
Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11.04.2025 у справі №200/1678/25, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2025, зокрема, зобов`язано Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 заборгованість зі страхових виплат за період з 01.07.2022 року по 29.02.2024 року.
19.08.2025 Донецьким окружним адміністративним судом у справі №200/1678/25 видано позивачу відповідний виконавчий лист у вигляді електронного документу (підписаний 19.08.2025 КЕП судді по справі №200/1678/25) щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 заборгованість зі страхових виплат за період з 01.07.2022 року по 29.02.2024 року.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/1678/25 від 09.12.2025 змінено спосіб і порядок виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11.04.2025 в адміністративній справі № 200/1678/25 шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 заборгованості зі страхових виплат за період з 01.07.2022 року по 29.02.2024 року у сумі 354 777,80 гривень (триста п`ятдесят чотири тисячі сімсот сімдесят сім гривень 80 копійок).
31.03.2026 позивач звернувся до відповідача засобами електронної пошти (с застосуванням КЕП) із заявою про виконання судового рішення на підставі електронного виконавчого листа у справі № 200/1678/25, виданого Донецьким окружним адміністративним судом 19.08.2025 року, до якої додав, зокрема:
1) рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/1678/25;
2) оригінал виконавчого листа, який видано 19.08.2025 року Донецьким окружним адміністративним судом у справі №200/1678/25 (електронний документ підписаний 19.08.2025 КЕП судді по справі №200/1678/25);
3) ухвалу Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/1678/25 від 09.12.2025, якою змінено спосіб і порядок виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11.04.2025 в адміністративній справі №200/1678/25.
Листом Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві від 09.04.2026 №04-08.2-06/4500 повідомлено, що у разі якщо виконавчий документ підлягає виконанню органами Казначейства, то в такому випадку необхідно видавати виконавчі документи в паперовій формі через відсутність автоматизованої електронної взаємодії з інформаційними ресурсами органів Казначейства та запропоновано подати до Головного управління Казначейства документи, передбачені пунктом 6 Порядку, в т.ч. оригінал виконавчого листа у справі № 200/1678/25 у паперовій формі.
Вважаючи протиправною відмову відповідача у неприйнятті до виконання заяви від 31.03.2026 про виконання рішення у справі №200/1678/25, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
За змістом частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положення про Державну казначейську службу України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі - Положення № 215).
Згідно з п. 1 Положення № 215 Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.
Відповідно до п. 2 Положення № 215 Казначейство у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, а також дорученнями Кабінету Міністрів України і Міністра фінансів.
Згідно з пп. 3 п. 4 Положення № 215 Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.
При цьому відповідно до п. 9 Положення № 215 Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На територіальні органи Казначейства з метою забезпечення безперебійного виконання повноважень можуть покладатися завдання і функції інших територіальних органів Казначейства, які не працюють в штатному режимі.
Закон України від 05 червня 2012 року № 4901-VІ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон № 4901) встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом № 1404 (далі - рішення суду), та особливості їх виконання (ч. 1 ст. 1 Закону № 4901).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 4901 держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган.
Особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу визначені ст. 3 Закону № 4901.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 4901 виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. […].
Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону № 4901 стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом № 1404, із заявою про виконання рішення суду.
Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону № 1404 перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.
Звернення судових рішень в адміністративних справах до виконання регламентовано нормами ст. 373 КАС України.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Виконавчі листи викладаються в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, шляхом заповнення відповідних форм процесуальних документів, передбачених Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему. На виконавчий лист, викладений в електронній формі, накладається кваліфікований електронний підпис судді (у разі колегіального розгляду кваліфіковані електронні підписи всіх суддів, що входять до складу колегії).
Згідно з ч. 3 ст. 373 КАС України виконавчий лист, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 373 КАС України протягом п`яти днів після набрання судовим рішенням законної сили виконавчий документ, зазначений у ч. 3 цієї статті, вноситься до Єдиного державного реєстру виконавчих документів, а його копія (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого документа у Єдиному державному реєстрі виконавчих документів, надсилається стягувачу до його електронного кабінету, а в разі його відсутності рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом.
Частиною 9 ст. 373 КАС визначено, що Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих документів затверджується спільним нормативно-правовим актом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України.
14 червня 2022 року Державна судова адміністрація України та Міністерство юстиції України видали спільний наказ № 177/2370/5 «Про затвердження Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих документів» (далі - Наказ № 177/2370/5).
Пунктом 1 цього наказу затверджено Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих документів.
Відповідно до п. 2 Наказу № 177/2370/5 органам державної влади, юрисдикція яких поширюється на всю територію України та які забезпечують реалізацію державної політики у відповідній сфері, у двомісячний термін з дня набрання чинності цим наказом доручено надіслати до Державної судової адміністрації України, зразки форм виконавчих документів та узгодити порядок їх заповнення.
Пунктом 3 Наказу № 177/2370/5 на Державну судову адміністрацію України покладено обов`язок:
1) спільно з Міністерством юстиції України до початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів (далі Реєстр) забезпечити затвердження протоколу або укладення договору про інформаційну взаємодію між Реєстром та автоматизованою системою виконавчого провадження;
2) до початку функціонування Реєстру забезпечити прийняття з органами державної влади, юрисдикція яких поширюється на всю територію України та які забезпечують реалізацію державної політики у відповідній сфері, спільних рішень, які оформлюються окремими протоколами або договорами про інформаційну взаємодію між Реєстром та інформаційними системами зазначених органів за погодженням з Міністерством юстиції України.
Пунктом 5 Наказу № 177/2370/5 визначено, що до запровадження Реєстру виконавчі документи можуть пред`являтися до виконання в електронній формі у порядку, визначеному Міністерством юстиції України, відповідно до ст. 4 Закону № 1404.
Згідно з п. 6 Наказу № 177/2370/5 цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування, крім п. 1 цього наказу, який набирає чинності через 30 днів із дня опублікування повідомлення про початок функціонування Реєстру в газеті «Голос України» та на вебпорталі судової влади України.
Наказ № 177/2370/5, крім його п. 1, набрав чинності 23 червня 2022 року.
Між тим, як на час виникнення спірних правовідносин, так і на час розгляду справи по суті повідомлення про початок функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів в газеті «Голос України» та на вебпорталі судової влади України не опубліковано, та, як наслідок, п. 1 Наказу № 177/2370/5, яким затверджено Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих документів, не набрав чинності.
Водночас згідно з пп. 18.1 пп. 18 п. 1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів оформлення і видача виконавчих документів здійснюються судом, який ухвалив відповідне рішення, в паперовій або електронній формі за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами.
Одночасна видача судом виконавчого документа одній і тій самій особі в паперовій та електронній формах не допускається.
Отже, на час виникнення спірних правовідносин КАС передбачав можливість видачі виконавчого листа в одній з двох форм: 1) в паперовій або 2) в електронній.
При цьому КАС не містить норм, які б забороняли видачу виконавчих листів в електронній формі на виконання рішень суду у певних категоріях справ, або в залежності від застосованого способу захисту порушеного права, або в залежності від суб`єкта, до повноважень якого належить виконання рішення, тощо.
Аналіз наведених вище норм КАС України зумовлює висновок, що, як на час виникнення спірних правовідносин, так і на час розгляду справи, за будь-яким судовим рішенням, яке набрало законної сили і підлягає виконанню, може бути виданий виконавчий лист в електронній формі.
Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404) виконавчий документ може бути видано у формі електронного документа, на який накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довічні послуги».
Отже, ч. 3 ст. 4 Закону № 1404 також прямо передбачає можливість видачі виконавчого документа у формі електронного документа.
Статтею 5 Закону № 1404 визначені органи та особи, які здійснюють примусове виконання рішень. Разом з цим ст. 6 цього Закону передбачає можливість виконання рішень іншими органами та установами.
Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 1404 рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
При цьому органи та установи, зазначені в ч. ч. 1-3 ст. 6 Закону № 1404, не є органами примусового виконання, про що прямо вказано в ч. 4 цієї статті.
Спірні правовідносини виникли з приводу протиправної, на думку позивача, відмови Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві у прийнятті до виконання заяви разом із виконавчим листом про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь позивача заборгованості зі страхових виплат.
Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 року № 45) (далі - Порядок №845, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно з п. 1 Порядку № 845 цей Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.
Пунктом 3 Порядку № 845 визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
Пунктом 6 Порядку № 845 визначено, що у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб:
заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові (повне найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв`язку, що здійснюється за рахунок стягувача (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення);
оригінал виконавчого документа;
судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності);
оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (у судових рішеннях про стягнення коштів з відповідного бюджету).
До заяви можуть додаватися інші документи, які містять відомості, що сприятимуть виконанню рішення про стягнення коштів (довідки та листи органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, або органів місцевого самоврядування, рішення органів досудового розслідування та прокуратури тощо).
Відповідно до п. 8 Порядку № 845 органи Казначейства після надходження документів, зазначених у п. п. 6 і 7 цього Порядку:
1) приймають їх до розгляду та реєструють відповідно до вимог організації діловодства. На заяві стягувача про виконання рішення про стягнення коштів (супровідному листі керівника відповідного органу державної виконавчої служби) зазначається дата надходження і вхідний номер;
2) здійснюють попередній розгляд документів, за результатами якого визначають необхідність отримання від стягувача інших відомостей для виконання рішення про стягнення коштів;
3) повідомляють стягувачеві (представникові стягувача) на його письмову вимогу про прийняття, реєстрацію та результати попереднього розгляду документів.
Згідно з п. 9 Порядку № 845 орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли:
1) виконавчий документ:
не підлягає виконанню органом Казначейства;
подано особою, що не має відповідних повноважень;
пред`явлено до виконання з пропущенням установленого строку;
не відповідає вимогам, передбаченим Законом № 1404;
2) судове рішення про стягнення коштів не набрало законної сили, крім випадків, коли судове рішення про стягнення коштів допущено до негайного виконання в установленому законом порядку;
3) боржник не має відкритих рахунків в органі Казначейства або в органі Казначейства відкрито боржнику лише рахунок із спеціальним режимом використання, крім випадків виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган згідно із Законом № 4901;
4) суми коштів, зазначених у судовому рішенні про стягнення коштів, повернуті стягувачеві за поданням органу, що контролює справляння надходжень бюджету, або за рахунок таких коштів виконано грошові зобов`язання чи погашено податковий борг стягувача перед державним або місцевим бюджетом;
5) стягувач узгодив відсутність зазначеної у виконавчому документі суми залишку невідшкодованого податку на додану вартість;
6) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;
7) суми коштів, зазначені у виконавчому документі, перераховані боржником стягувачу;
8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася;
9) протягом місяця з дня звернення до стягувача для отримання додаткових відомостей для виконання рішення про стягнення коштів ним не надано таких відомостей органу Казначейства;
10) рішення про стягнення коштів з одержувача бюджетних коштів не відповідає заходам, передбаченим бюджетною програмою;
11) наявні інші передбачені законом випадки.
Як встановлено матеріалами справи, 31.03.2026 як стягувач звернувся до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві з заявою про виконання рішення суду разом з якою, надав оригінал виконавчого листа, виданого у формі електронного документа.
Пунктом 6 Порядку № 845 визначено, що заяву про виконання рішення про стягнення коштів разом з оригіналом виконавчого документа стягувач подає органові Казначейства, (не Казначейству безпосередньо).
Відповідно до п. 8 Порядку № 845 органи Казначейства після надходження документів, зазначених у п. 6 цього Порядку:
- приймають їх до розгляду та реєструють відповідно до вимог організації діловодства;
- здійснюють попередній розгляд документів, за результатами якого визначають необхідність отримання від стягувача інших відомостей для виконання рішення про стягнення коштів.
У випадках, передбачених п. 9 Порядку № 845, орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві, а у випадках, визначених п. 9-1 цього Порядку, до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав.
Отже, діючи в межах повноважень, в порядку та способом, що визначені законодавством, Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, отримавши заяву позивача від 31.03.2026 і подані разом з нею документи, повинно було:
- прийняти заяву і подані разом з нею документи до розгляду та зареєструвати їх відповідно до вимог організації діловодства (пп. 1 п. 8 Порядку № 845);
- здійснити попередній розгляд документів, за результатами якого визначити необхідність отримання від стягувача інших відомостей для виконання рішення про стягнення коштів (пп. 2 п. 8 Порядку № 845);
- за наявності підстав, визначених п. 9 Порядку № 845, повернути виконавчий документ стягувачеві;
- за наявності підстав, визначених п. 9-1 Порядку № 845, повернути виконавчий документ до суду.
Натомість Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві на заяву позивача від 31.03.2026 надало відповідь листом від 09.04.2026 №04-08.2-06/4500 «Про надання інформації», в якому навело власне тлумачення законодавства щодо пред`явлення до виконання виконавчих документів, виданих в електронній формі.
Належні та допустимі докази, які б свідчили, що Головним управлінням Державної казначейської служби України у м. Києві розглянуто заяву позивача від 31.03.2026 про виконання рішення суду та подані разом з нею документи і вчинено дії (прийнято рішення), визначені п. п. 8, 9, 9-1 Порядку 845, суду не надані.
Фактично ж відповідач відмовив у прийнятті до виконання виконавчого листа за відсутності підстав, визначених законом чи Порядком № 845.
Суд зауважує, що відповідно до п. 6 Порядку № 845 разом з заявою про виконання рішення про стягнення коштів стягувач подає органу Казначейства оригінал виконавчого документа. При цьому Порядок № 845 взагалі не містить норм, які б визначали форму виконавчого документа, який може бути прийнятий до виконання (як то паперова або електронна).
П. 9 Порядку № 845 визначені підстави для повернення виконавчого документа стягувачеві.
Так, відповідно до пп. 1 п. 9 Порядку № 845 орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли виконавчий документ: не підлягає виконанню органом Казначейства; подано особою, що не має відповідних повноважень; пред`явлено до виконання з пропущенням установленого строку; не відповідає вимогам, передбаченим Законом № 1404.
При цьому ч. 3 ст. 4 Закону № 1404 прямо передбачає можливість видачі виконавчого документа у формі електронного документа, на який накладено кваліфікований електронний підпис. Можливість видачі виконавчого листа у формі електронного документа також прямо передбачена КАС України.
Ні Порядок № 845, ні Закон № 1404, ні будь-який інший закон не передбачають такої підстави для повернення виконавчого документа стягувачеві (відмови у прийнятті до виконання) органом Казначейства як те, що виконавчий документ виданий у формі електронного документа.
Суд наголошує, що орган Казначейства наділений повноваженнями повернути виконавчий документ стягувачеві виключно у випадках, прямо передбачених п. 9 Порядку № 845, або за наявності підстав, визначених законом, (а не будь-яким іншим підзаконним нормативно-правовим актом), про що прямо вказано в пп. 11 п. 9 цього Порядку.
Отже, пред`явлення до виконання до органів Казначейства виконавчого листа у формі електронного документа не є передбаченою законом або Порядком № 845 підставою для його повернення стягувачеві.
Основні організаційно-правові засади електронного документообігу та використання електронних документів визначає закон України від 22 травня 2003 року № 851-ІV «Про електронні документи та електронний документообіг» (далі - Закон № 851).
Відповідно до ст. 2 Закону № 851 дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів.
За визначенням, наведеним у ч. 1 ст. 5 Закону № 851, електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством (ч. 2 ст. 5 Закону № 851).
При цьому відповідно до ст. 1 Закону № 851 обов`язковий реквізит електронного документа обов`язкові дані в електронному документі, без яких він не може бути підставою для його обліку і не матиме юридичної сили.
Згідно з ч. ч. 3-4 ст. 5 Закону № 851 електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Ч. 1 ст. 6 Закону № 851 визначено, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис.
Для підтвердження достовірності походження та цілісності електронного документа може використовуватися електронна печатка (ч. 2 ст. 6 Закону №851).
Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону № 851 накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа.
Суб`єкти електронного документообігу використовують електронні підписи та електронні печатки у випадках, встановлених законодавством, або за домовленістю між відповідними суб`єктами (ч. 5 ст. 6 Закону № 851).
Визначення поняття «оригінал електронного документа» наведено у ст. 7 Закону № 851.
Так, згідно з ч. 1 ст. 7 Закону № 851 оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації, кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа (ч. 2 ст. 7 Закону № 851).
Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону № 851 якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу.
Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії (ч. 4 ст. 7 Закону № 851).
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону № 851 юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.
Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ч. 2 ст. 8 Закону №851).
Відправлення та передавання електронних документів регламентовано нормами ст. 10 Закону № 851, одержання електронних документів ст. 11 цього Закону.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону № 851 перевірка цілісності електронного документа проводиться шляхом підтвердження удосконаленого або кваліфікованого електронного підпису чи печатки, а в разі накладання на електронний документ електронного підпису чи печатки іншого виду із застосуванням інших засобів і методів захисту інформації з дотриманням вимог законодавства у сфері захисту інформації.
Аналіз положень Закону № 851 зумовлює висновок, що електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа; оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора; юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.
Отже, виконавчий лист, виданий 19.08.2025 Донецьким окружним адміністративним судом у справі №200/1678/25 у формі електронного документа і підписаного кваліфікованим електронним підписом судді, є оригіналом електронного документа і, відповідно, оригіналом виконавчого документа.
Доводи відповідача, що відсутній порядок пред`явлення до виконання виконавчих документів до органів Казначейства, виданих у формі електронного документа суд не приймає, оскільки враховуючи відповідні положення КАС та Законів № 1404 і № 851, відсутність окремого порядку пред`явлення до виконання виконавчого документа, виданого у формі електронного документа, не може слугувати підставою для відмови у прийнятті до виконання виконавчого листа, виданого в електронній формі.
Крім того, як вже було зазначено, в Порядку № 845 йдеться про необхідність подання до органу Казначейства оригінала виконавчого документа, який відповідає вимогам Закону № 1404.
Разом з цим Порядок № 845 не містить будь-яких норм, які б визначали, що згідно з цим порядком виконуються виключно виконавчі документи, видані в паперовій формі. Також Порядок № 845 не містить приписів про те, що його норми не поширюються на виконання виконавчих документів, виданих у формі електронного документа.
Варто зауважити, що в будь-якому випадку Порядок № 845 є підзаконним нормативно-правовим актом, а, отже, його норми підлягають застосуванню в частині, що не суперечить законам, зокрема №№ 1404 та 851.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною відмову Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві викладену в листі від 09.04.2026 №04-08.2-06/4500 щодо неприйняття до виконання заяви ОСОБА_1 від 31.03.2026 та доданий до неї виконавчий лист, викладений у формі електронного документа, щодо виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/1678/25, та зобов`язання Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (код ЄДРПОУ 37993783) прийняти до виконання заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) від 31.03.2026 та подані разом з нею документи, в тому числі: 1) оригінал виконавчого листа у формі електронного документа щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 заборгованість зі страхових виплат за період з 01.07.2022 року до 29.02.2024 року, виданий 19 серпня 2025 року Донецьким окружним адміністративним судом у справі №200/1678/25; 2) ухвалу Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/1678/25 від 09.12.2025, якою змінено спосіб і порядок виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11.04.2025 у справі № 200/1678/25 на «стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 заборгованості зі страхових виплат за період з 01.07.2022 року до 29.02.2024 року у сумі 354 777,80 грн.» відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, та з урахуванням правової оцінки, наданої судом в рішенні. 
За приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд висновує про задоволення адміністративного позову.
При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.
Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до положень статті 139 КАС України.
Керуючись ст.ст.19, 139, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов – задовольнити.
Визнати протиправною відмову Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві викладену в листі від 09.04.2026 №04-08.2-06/4500 щодо неприйняття до виконання заяви ОСОБА_1 від 31.03.2026 та доданий до неї виконавчий лист, викладений у формі електронного документа, щодо виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/1678/25.
Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (код ЄДРПОУ 37993783) прийняти до виконання заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) від 31.03.2026 та подані разом з нею документи, в тому числі: 1) оригінал виконавчого листа у формі електронного документа щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 заборгованість зі страхових виплат за період з 01.07.2022 року до 29.02.2024 року, виданий 19 серпня 2025 року Донецьким окружним адміністративним судом у справі №200/1678/25; 2) ухвалу Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/1678/25 від 09.12.2025, якою змінено спосіб і порядок виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11.04.2025 у справі № 200/1678/25 на «стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 заборгованості зі страхових виплат за період з 01.07.2022 року до 29.02.2024 року у сумі 354 777,80 грн.» відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, та з урахуванням правової оцінки, наданої судом в рішенні. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві (код ЄДРПОУ 37993783) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 коп. 
Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).
Повний текст рішення виготовлено та підписано - 17.09.2026, враховуючи час перебування судді у відпустці, а також з урахуванням наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Суддя Марина Лук`яненко