КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 вересня 2026 року м. Київ справа №320/39488/23
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу у місті Києві за позовом ОСОБА_1 до Київської обласної військової адміністрації про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) з позовом до Київської обласної військової адміністрації, в якому просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо не підтвердження статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 2, зобов`язати підтвердити статус та видати посвідчення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідач вчинив протиправні дії визнавши посвідчення потерпілого категорії 2 серії НОМЕР_2 від 10.05.1993 таким, що видано безпідставно та вилучивши його. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2023 року відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач правом на надання відзиву не скористався, про відкриття провадження у справі був проінформований шляхом направлення на електронну адресу копії ухвали про відкриття провадження у цій справі, підписану кваліфікованим електронним підписом головуючого судді, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 13.11.23 о 11:25.
Відтак останнім днем на подання відзиву на позовну заяву було 28.11.2023. 
Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з частиною другою статті 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.
Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що ОСОБА_1 було видано посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 2 серії НОМЕР_3 від 10.05.1993.
Рішенням Комісії Київської обласної державної адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, оформлене Витягом з протоколу № 62-23 від 14.07.2023, під час підтвердження статусу потерпілого з числа осіб, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення, категорія 2 – вирішено на підставі додаткових документів не підтверджено ОСОБА_1 статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 2, визнано посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 2 серії НОМЕР_3 від 10.05.1993, виданим необґрунтовано та таким, що підлягає вилучення.
Підставою для прийняття зазначеного рішення слугував факт навчання у Київському середньому кооперативному профтехучилищі на денній формі навчання з 01.09.1989 по 18.05.1990, що унеможливлює постійне проживання в смт. Поліське Київської області у період, визначений законодавством. 
Не погодившись із рішенням відповідача позивач звернулась до суду з даним позовом.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-XII “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі Закон №796-ХІІ).
Відповідно до статті 10 Закону №796-XII (у редакції, чинній на момент видачі позивачу посвідчення, категорії 2) учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців *, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 14 Закону №796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення, - категорія 2.
Стаття 65 Закону №796-XII визначає порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, частиною першої якої передбачено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Дітям, які не досягли повноліття, посвідчення видаються на загальних підставах та вручаються батькам.
Згідно із частинами 3, 4 вказаної статті посвідчення “Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС” та “Потерпілий від Чорнобильської катастрофи” є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом. Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 “Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян” затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян (далі – Порядок №551), а також нові зразки посвідчень, що видаються особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, громадянам, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадянам, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих, дружині (чоловіку) померлого (померлої) громадянина (громадянки) з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (потерпілих), смерть якого (якої) пов`язана з Чорнобильською катастрофою або з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, опікунам дітей (на час опікунства) померлого (померлої) громадянина (громадянки), смерть якого (якої) пов`язана з Чорнобильською катастрофою, згідно з додатками 1-14.
Документами, що підтверджують статус постраждалих осіб та право користуватися пільгами і компенсаціями, встановленими Законом, є посвідчення “Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС” та “Потерпілий від Чорнобильської катастрофи” (стаття 65 Закону).
Відповідно до пункту 7 Постанови № 551 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2018 року №1172) обласним, Київській міській державним адміністраціям (далі - уповноважені органи) надано повноваження утворити комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян (далі - регіональні комісії) та провести до 01 січня 2020 року заміну таких посвідчень; особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1); учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорії 2 та 3) з числа громадян, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт; особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 2), з числа постраждалих від радіаційного опромінення за інших обставин не з власної вини.
Згідно положень п. 11 Порядку № 551 у разі встановлення регіональними комісіями факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії таке посвідчення на підставі рішення цієї комісії підлягає вилученню уповноваженими органами.
Суд зазначає, що заміна таких посвідчень має проводитись на підставі матеріалів справи, які були підставою для визначення статусу.
Відповідно до п. 13 Порядку № 551 спірні питання щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, та осіб, евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, розглядаються утвореними Київською та Житомирською облдержадміністраціями комісіями з вирішення спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також осіб, евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, на підставі підтвердних документів про участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, евакуацію із зони відчуження в 1986 році, документів, що підтверджують факт проживання в населеному пункті, віднесеному до зони відчуження. Особові справи громадян надсилаються на розгляд комісій, зазначених в абзаці першому цього пункту, за рішенням регіональних комісій.
Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Комісії Київської обласної державної адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, оформлене Витягом з протоколу № 62-23 від 14.07.2023, під час підтвердження статусу потерпілого з числа осіб, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення, категорія 2 – вирішено на підставі додаткових документів не підтверджено ОСОБА_1 статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 2, визнано посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 2 серії НОМЕР_3 від 10.05.1993, виданим необґрунтовано та таким, що підлягає вилученню.
Однак у справі міститься довідка № П 16862 від 25.08.2022, в якій зазначено, що позивач відповідно до запису в погосподарській книзі Мартиновицької сільської ради Поліського району Київської області №4 (1986-1990 р., особовий рахунок № 326), та погосподарській книзі Мартиновицької сільської ради Поліського району Київської області №7 (1991-1995 р. особовий рахунок № 301) з 26 квітня 1986 року по 03.11.1993 року проживала та була зареєстрована в селі Мартиновичі Поліського району Київської області, яке відноситься до зони безумовного (обов`язкового) відселення. 
Також ректором Київського кооперативного інституту бізнесу і права видано позивачці довідку від 19 квітня 2023 року № 150, яка підтверджує, що вона дійсно навчалася у Київському кооперативному професійно-технічному училищі за професією «Кухар» на денній формі навчання. Водночас у довідці зазначено, що наказ про заселення учнів даного училища на 1989/1990 навчальний рік відсутній, оскільки в цей рік заселення до студентського гуртожитку взагалі не здійснювалося. Крім того, у наказі від 22 вересня 1989 року № 206 про доплату учням училища, які винаймають приватне житло, позивачка відсутня.
Суд зауважує, що факт навчання позивачки в навчальному закладі за відсутності відомостей про надання їй гуртожитку чи винаймання приватного житла за місцем навчання сам по собі не спростовує факт її постійного проживання за зареєстрованим місцем проживання, оскільки позивачка мала об`єктивну можливість щоденно доїжджати на навчання від місця свого постійного проживання (реєстрації) та повертатися назад, що є поширеною практикою і не свідчить про зміну постійного місця проживання.
Згідно з пунктом 14 Порядку № 551 рішення комісій, зазначених у пункті 13 цього Порядку, є підставою для видачі посвідчень відповідної категорії. У разі встановлення такими комісіями факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії таке посвідчення на підставі рішення таких комісій підлягає вилученню уповноваженими органами. 
Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що відповідач під час підтвердження статусу потерпілого з числа осіб, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення (категорія 2), прийняв протиправне рішення, оформлене протоколом, про неподтвердження позивачці статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 2, та неправомірно визнав посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 2 серії НОМЕР_3 від 10 травня 1993 року таким, що видано необґрунтовано, вказавши про необхідність його вилучення.
Згідно частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
Враховуючи, що при зверненні до суду позивач не сплачував судовий збір внаслідок наявних у нього пільг, судові витрати розподілу не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії обласної військової адміністрації по з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та іншим категоріям громадян оформлене протоколом № 62-23 від 14.07.2023, яким ОСОБА_1 не підтверджено статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 2, визнано посвідчення потерпілого категорії 2 серії НОМЕР_3 від 10.05.1993 таким, що видано безпідставно та підлягаючому вилученню.
Зобов`язати Київську обласну військову адміністрацію (код ЄДРПОУ 34419954, 01196, м. Київ, б-р Лесі Українки, 1) поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) статус потерпілої від наслідків аварії на ЧАЕС категорії 2.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 17.09.2026.

Суддя Панченко Н.Д.