ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року 
м. Київ

справа №420/28975/25
адміністративне провадження № К/990/15544/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Шевцової Н.В.,
суддів: Стеценка С.Г.,  Тацій Л.В., 
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу №420/28975/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - ГУ ПФУ в Одеській області, відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії
за касаційною скаргою ГУ ПФУ в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.10.2025 (суддя Танцюра К.О.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2026 (головуючий суддя Єщенко О.В., судді Бітов А.І., Градовський Ю.М.) 
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування, позиція відповідача 
1. ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Одеській області, в якому просила:
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо незарахування їй до спеціального стажу судді, з якого відраховується процент довічного грошового утримання від суддівської винагороди, таких періодів: стажиста народного судді Жовтневого районного суду м. Одеси за періоди з 01.08.1989 до 14.10.1992 - 03 роки 02 місяці 14 днів;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати їй до спеціального стажу роботи судді, який дає право на відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, 38 років 02 місяців 14 днів, що становить 86% суддівської винагороди судді, з яких: 50% - за стаж роботи на посаді судді 20 років; 36% (18*2) - за кожен рік на посаді судді понад 20 років;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області здійснити з 14.05.2025 перерахунок та виплату їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86% суддівської винагороди судді з 14.05.2025 з урахуванням раніше виплачених сум.
2. На обґрунтування позовних вимог доводила, що має право на зарахування до її стажу судді, з якого відраховується процент довічного грошового утримання від суддівської винагороди, додатково спеціального стажу роботи на посаді стажиста народного судді Жовтневого районного суду м. Одеси, однак відповідач протиправно, як вона вважає, нараховує та виплачує їй довічне грошове утримання судді у відставці без урахування цього стажу.
3. У відзиві представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову. На обґрунтування відзиву зазначав, що розмір суддівської винагороди судді обчислюється, виходячи зі стажу роботи на посаді судді, а стаж роботи позивачки на посаді судді складає 34 років 11 місяців 19 дні, тому розмір її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до чинних норм законодавства складає 78% суддівської винагороди. Крім того, наполягав на дискреційності повноважень органів Пенсійного фонду України щодо призначення пенсії. 
Обставини справи
4. Вища рада правосуддя рішенням від 06.05.2025 №927/0/15-25 звільнила ОСОБА_1 з посади судді Приморського районного суду м. Одеси у зв`язку із поданням заяви про відставку.
5. ГУ ПФУ в Одеській області рішенням від 13.06.2025 №155250020062 призначило позивачці довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 78% суддівської винагороди, виходячи зі стажу на посаді судді 34 роки 11 місяців 19 днів.
6. Із матеріалів справи суди попередніх інстанцій установили, що до спеціального стажу позивачки, з якого розраховується довічне грошове утримання судді у відставці, відповідач включив такі періоди: навчання в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова з 01.09.1984 до 01.07.1989 (02 роки 05 місяців); робота на посаді народного судді Жовтневого районного суду м. Одеси з 14.10.1992 до 25.01.2003 (10 років 03 місяці); робота на посаді судді Приморського районного суду м. Одеси з 25.01.2003 до 06.05.2025 (22 роки 03 місяці).
7. Водночас відповідач не зарахував позивачці до стажу судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді, період її роботи на посаді стажиста народного судді Жовтневого районного суду м. Одеси з 01.08.1989 до 14.10.1992 - 03 роки 02 місяці 14 днів.
8. Із записів у трудовій книжці НОМЕР_1 суди попередніх інстанцій установили, що позивачка 01.08.1989 була призначена стажистом народного судді Жовтневого районного суду м. Одеси та 14.10.1992 була призначена народним суддею цього суду. 
9. Позивачка звернулася до суду з позовом, уважаючи порушеним своє право на отримання належного довічного грошового утримання судді у відставці через незарахування до спеціального стажу судді у відставці, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді, стажу роботи на посаді стажиста народного судді Жовтневого районного суду м. Одеси.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанції
10. Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 15.10.2025, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2026, позов задовольнив у повному обсязі. 
11. Висновку про необхідність задоволення позовних вимог суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов за наслідком дослідження матеріалів справи та аналізу положень статті 137, частини третьої статті 142, абзацу четвертого пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII) та абзацу другого частини четвертої статті 43 Закону України від 15.12.1992 №2862-XII «Про статус суддів» (далі - Закон №2862-XII), уважаючи, що за встановлених у справі обставин відповідач безпідставно не зарахував позивачці до спеціального стажу судді, з якого відраховується процент довічного грошового утримання від суддівської винагороди, стажу роботи на посаді стажиста народного судді Жовтневого районного суду м. Одеси у період з 01.08.1989 до 14.10.1992 - 03 роки 02 місяці 14 днів. 
Короткий зміст та обґрунтування наведених у касаційній скарзі вимог
12. Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить ці рішення скасувати та ухвали нове про відмову в задоволенні позову. 
13. На обґрунтування касаційної скарги доводить, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували статтю 137, частини третю та четверту статті 142 Закону №1402-VIII без урахування висновків щодо застосування цих норм права в подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.09.2020 у справі №9901/302/19, від 30.05.2019 у справі №9901/805/18, та у постановах Верховного Суду від 22.01.2025 у справі №540/5794/21, від 13.05.2021 у справі №640/6062/19, від 23.10.2019 у справі №160/173/19.
14. Так, скаржник наполягає, що за положеннями статті 137 Закону №1402-VIII суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення. У цьому контексті зазначає, що до спірних відносин слід застосовувати Закон №2862-XII, частина перша статті 7 якого встановлювала вимогу щодо наявності двох років стажу роботи в галузі права для призначення особи на посаду судді першої інстанції, а тому доводить, що немає підстав для зарахування позивачці до стажу роботи на посаді судді додатково 03 років 02 місяців 14 днів періоду її роботи на посаді стажиста народного судді Жовтневого районного суду м. Одеси.
Позиція інших учасників справи
15. Позивачка правом подати відзив на касаційну скаргу не скористалася.
Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи
16. Касаційна скарга відповідача надійшла до Верховного Суду 07.04.2026.
17. Верховний Суд ухвалою від 21.04.2026 залишив касаційну скаргу без руху та надав відповідачу строк для усунення виявлених недоліків. 
18. 30.04.2026 до Верховного Суду надійшла заява відповідача про усунення недоліків касаційної скарги.
19. Ухвалою від 20.05.2026 Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою та витребував із Одеського окружного адміністративного суду справу №420/28975/25.
20. Справа №420/28975/25 надійшла до Верховного Суду 04.06.2026.
21. Ухвалою Верховного Суду від 14.07.2026 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів.
22. Крім того, 29.05.2026 до Верховного Суду від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі.
23. Щодо цього колегія суддів зауважує, що відповідно до частини першої статті 337 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження, обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень.
24. Оскільки зазначені додаткові пояснення скаржника надійшли до Верховного Суду після закінчення строку на касаційне оскарження, а положеннями КАС України не передбачено можливості поновлення визначеного в частині першій статті 337 цього Кодексу строку, то розгляд адміністративної справи суд касаційної інстанції здійснює в межах доводів та вимог касаційної скарги без врахування вказаних додаткових пояснень. 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків судів попередніх інстанцій і доводів учасників справи
25. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
26. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
27. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з визначених у статті 341 КАС України меж касаційного перегляду, а також надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального права у спірних правовідносинах та дотримання процесуальних норм, виходить із такого.
28. У розглядуваній справі спір стосується питання наявності підстав для зарахування позивачці до стажу роботи на посаді судді додатково періоду роботи на посаді стажиста народного судді Жовтневого районного суду м. Одеси з 01.08.1989 до 14.10.1992.
29. Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
30. Частинами першою та другою статті 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
31. Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
32. Так, частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
33. Суд, зі свого боку, вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування (частини перша і шоста статті 7 КАС України).
34. Поряд із цим частинами першою, другою та четвертою статті 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
35. За принципом поділу державної влади, закріпленим у статті 6 Конституції України, державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
36. Щодо цього Велика Палата Верховного Суду послідовно застосовує правову позицію, за якою повноваження органів влади є законодавчо визначеними, тоді як суд діє за принципом jura novit curia («суд знає закони»). Сутність зазначеного принципу полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилань сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Отже, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін та визначити норму права, що підлягає застосуванню для вирішення спору (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, від 04.12.2019 у справі №917/1739/17, від 25.04.2024 у справі №990/40/24, від 26.09.2024 у справі №990/220/24). 
37. Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
38. У преамбулі Закону №1402-VIII (тут і далі - у редакції, чинній станом на дату звільнення позивачки з посади судді у зв`язку із поданням заяви про відставку) зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
39. Частиною першою статті 4 Закону №1402-VIII унормовано, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. 
40. Так, згідно із пунктом 4 частини шостої статті 126 Конституції України подання заяви про відставку є підставою для звільнення судді.
41. За змістом частини першої статті 116 Закону №1402-VIII право подати заяву про відставку має суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону.
42. Частиною першою статті 137 Закону №1402-VIII визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
43. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді (частина друга статті 137 Закону №1402-VIII).
44. Крім того, абзацом четвертим пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). 
45. Отже, частина друга статті 137 та абзац четвертий пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII пов`язують питання обчислення стажу роботи на посаді судді із часом призначення чи обрання особи на посаду судді.
46. Так, для обчислення суддівського стажу застосовуються норми законодавства, чинні на день призначення (обрання) судді. Водночас для визначення стажу, що дає право на відставку, положення частини першої статті 137 Закону №1402-VIII застосовуються для обчислення основного стажу, а частини другої цієї статті - для додаткового. Так, за змістом частини другої статті 137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді додатково зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для призначення (обрання) на посаду судді на дату такого призначення (обрання).
47. Подібні висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2019 у справі №9901/805/18, від 17.09.2020 у справі №9901/302/19, від 18.11.2021 у справі №9901/15/21, від 27.11.2025 у справі №990/139/25 та інш, а також у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постановах від 22.01.2025 у справі №540/5794/21, від 13.05.2021 у справі №640/6062/19, від 23.10.2019 у справі №160/173/19.
48. Окремо Велика Палата Верховного Суду у поставі від 18.11.2021 у справі №9901/15/21 підкреслила, що такий підхід відповідає легітимним очікуванням, які виникають у осіб із їхнім призначенням (обранням) на посаду судді, а також забезпечує додержання принципу правової визначеності в умовах зміни законодавства.
49. За обставинами цієї справи ОСОБА_1 вперше була обрана на посаду народного судді Жовтневого районного суду м. Одеси 14.10.1992.
50. На день обрання позивачки на посаду судді (14.10.1992) в Україні продовжували застосовуватися окремі акти СРСР. Зокрема, статус суддів, порядок їх обрання та звільнення визначав Закон СРСР від 04.08.1989 №328-І «Про статус суддів в СРСР». Однак цей акт втратив правові підстави для застосування на території України з 07.05.2022 відповідно до Закону України від 21.04.2022 №2215-IX «Про дерадянізацію законодавства України».
51. За таких обставин Верховний Суд застосовує до спірних правовідносин норми Закону №2862-XII, який був уведений у дію 10.02.1993 та вперше в національному законодавстві України закріпив інститут відставки судді як особливу форму припинення суддівських повноважень, пов`язану із наявністю визначеного законом стажу роботи на посаді судді, а також із збереженням статусу судді та відповідних гарантій матеріального і соціального забезпечення після виходу судді у відставку.
52. Так, частина перша статті 43 Закон №2862-XII у його первинній редакції визначала, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень. Суддя також має право на відставку за станом здоров`я, що перешкоджає продовженню виконання обов`язків.
53. Законом України від 24.02.1994 №4015-12 «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів» було доповнено частину четверту статті 43 Закону №2862-XII абзацом другим, яким визначалося, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років. 
54. Тобто абзац другий частини четвертої статті 43 Закону №2862-XII установлював можливість зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, періодів роботи суддів на інших посадах. Зокрема, це стосувалося часу роботи, безпосередньо пов`язаної з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України.
55. Аналіз зазначеної норми дає підстави дійти висновку, що ключовим аспектом для зарахування часу роботи судді у відповідних державних органах до його стажу, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, є саме прямий зв`язок посадових повноважень із керівництвом та контролем за діяльністю судів і арбітражів.
56. Однак посада стажиста народного судді Жовтневого районного суду м. Одеси не є такою, що безпосередньо пов`язана із здійсненням керівництва і контролю за діяльністю судів та арбітражів.
57. З огляду на зазначене, Верховний Суд визнає помилковими висновки судів попередніх інстанцій стосовно того, що стаж роботи ОСОБА_1 на посаді стажиста народного судді Жовтневого районного суду м. Одеси підлягає зарахуванню їй до спеціального стажу, з якого розраховується довічне грошове утримання судді у відставці, згідно із абзацом четвертим пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII та абзацом другим частини четвертої статті 43 Закону №2862-XII.
58. Поряд із цим, надаючи оцінку доводам касаційної скарги ГУ ПФУ в Одеській області щодо застосування до спірних правовідносин частини першої статті 7 Закон №2862-XII, Верховний Суд виходить із такого.
59. Слід підкреслити, що за частиною другою статті 137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для призначення на посаду судді на дату такого призначення.
60. Частина перша статті 7 Закону №2862-XII у її первинній редакції встановлювала, що право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.
61. Порядок обрання суддів визначала стаття 9 Закону №2862-XII, згідно із якою судді районних (міських), міжрайонних (окружних) судів обиралися відповідно обласними, Київською і Севастопольською міськими Радами народних депутатів. Судді загальних та військових судів обиралися строком на десять років. Судді, які вперше пройшли конкурсний відбір, обиралися на п`ять років.
62. Водночас із прийняттям та набранням чинності 28.06.1996 Конституції України (тут і далі - у редакції, чинній до 30.09.2016 - дати набрання чинності Законом України від 02.06.2016 №1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)») докорінно змінилася система судоустрою в Україні, зокрема й порядок набуття та реалізації повноважень суддями.
63. Так, частинами першою і третьою статті 127 Конституції України було визначено, що правосуддя здійснюють професійні судді та, у визначених законом випадках, народні засідателі і присяжні.
На посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи у галузі права не менше як три роки, проживає в Україні не менше як десять років та володіє державною мовою.
64. Перше призначення на посаду професійного судді строком на п`ять років здійснюється Президентом України. Всі інші судді, крім суддів Конституційного Суду України, обираються Верховною Радою України безстроково, в порядку, встановленому законом (частина перша статті 128 Конституції України). 
65. Крім того, частиною другою пункту 12 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України було визначено, що судді всіх судів в Україні, обрані чи призначені до дня набуття чинності цією Конституцією, продовжують здійснювати свої повноваження згідно з чинним законодавством до закінчення строку, на який вони обрані чи призначені.
66. Після цього Законом України від 21.06.2001 №2534-III «Про внесення змін до Закону України «Про статус суддів» (далі - Закон №2534-III), який набрав чинності 05.07.2001, частину першу статті 7 Закону №2862-XII було викладено у новій редакції такого змісту: 
« 1. На посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою».
67. Статтю 9 цього Закону також було викладено в новій редакції, після чого її частина друга передбачала, що:
« 2. Судді судів загальної юрисдикції обираються Верховною Радою України безстроково. Судді, які вперше пройшли конкурсний відбір, призначаються на посаду судді строком на п`ять років Президентом України».
68. Отже, Конституція України визначила нову модель формування суддівського корпусу, за якою перше призначення на посаду професійного судді строком на п`ять років здійснював Президент України, а подальше обрання судді безстроково належало до повноважень Верховної Ради України.
69. Конституція України встановила також нові вимоги до суддів. Відтак усі судді, які були обрані чи призначені на посаду до прийняття Конституції України і продовжували здійснювали правосуддя після 28.06.1996, обов`язково мали відповідати новим конституційним вимогам та статусу судді. 
70. Отже, подальше безстрокове здійснення повноважень судді стало неможливим без проходження конституційної процедури обрання судді Верховною Радою України.
71. Повертаючись до обставин цієї справи, Верховний Суд зауважує, що факт обрання Верховною Радою України ОСОБА_1 на посаду судді Приморського районного суду м. Одеси безстроково є беззаперечним. Саме із цієї посади Вища рада правосуддя звільнила її 06.05.2025 у зв`язку із поданням заяви про відставку після понад двадцяти двох років здійснення правосуддя.
72. Щодо спірного питання про зарахування позивачці до суддівського стажу періоду роботи стажистом народного судді Жовтневого районного суду м. Одеси на підставі частини другої статті 137 Закону № 1402-VIII, Верховний Суд зауважує, що за змістом цієї норми врахуванню підлягає виключно той професійний досвід у сфері права, обов`язковість якого як кваліфікаційного цензу була прямо передбачена законом на день першого призначення або обрання особи на посаду судді. 
73. Як зазначено вище у цій постанові, ОСОБА_1 вперше була обрана на посаду народного судді Жовтневого районного суду м. Одеси 14.10.1992 за Законом СРСР від 04.08.1989 №328-І «Про статус суддів в СРСР». Цей акт застосовувався до введення в дію Закону №2862-XII та остаточно втратив правові підстави для застосування в Україні 07.05.2022. 
74. Таким чином, частина перша статті 7 Закону №2862-XII у її первинній редакції не може бути застосована для обчислення суддівського стажу ОСОБА_1 відповідно до частини другої статті 137 Закону №1402-VIII, оскільки не є тою нормою закону, яка встановлювала умови призначення на посаду судді на дату обрання ОСОБА_1 народним суддею Жовтневого районного суду м. Одеси. 
75. Водночас у цій справі визначальним є те, що після запровадження нової конституційної моделі формування суддівського корпусу позивачка як суддя, обрана на посаду до прийняття Конституції України, яка продовжувала здійснювати правосуддя після 28.06.1996, для подальшого виконання повноважень обов`язково мала пройти конституційну процедуру обрання Верховною Радою України на посаду судді безстроково.
76. Саме за наслідком проходження такої процедури Верховна Рада України у 2003 році обрала ОСОБА_1 на посаду судді Приморського районного суду м. Одеси безстроково, що і стало для неї належною правовою підставою для подальшого здійснення суддівських повноважень.
77. З огляду на зазначене, Верховний Суд дійшов висновку, що в межах спірних правовідносин для обчислення додаткового стажу роботи, який зараховується до стажу роботи на посаді судді, підлягає застосуванню частина перша статті 7 Закону №2862-XII у редакції Закону №2534-III, яка діяла тоді, коли позивачка набула конституційно визначеного статусу професійного судді, обраного Верховною Радою України безстроково. 
78. Так, за частиною другою статті 7 Закону №2862-XII у редакції Закону №2534-III однією з обов`язкових вимог для призначення на посаду судді була наявність стажу роботи в галузі права щонайменше три роки.
79. З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що позивачка має право на зарахування до її суддівського стажу додатково трьох років роботи стажистом народного судді Жовтневого районного суду м. Одеси як стажу роботи в галузі права, вимога щодо якого була визначена частиною другою статті 7 Закону №2862-XII у редакції Закону №2534-III для призначення на посаду судді. 
80. Відповідно до частини третьої статті 142 Закону №1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
81. За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин до стажу роботи ОСОБА_2 на посаді судді, що дає право на відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, підлягають зарахуванню такі періоди: навчання в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова з 01.09.1984 до 01.07.1989 (02 роки 05 місяців - половина строку навчання); робота на посаді стажиста народного судді Жовтневого районного суду м. Одеси з 01.08.1989 до 14.10.1992 (03 роки - стаж роботи в галузі права, вимога щодо якого була визначена частиною другою статті 7 Закону №2862-XII у редакції Закону №2534-III для призначення на посаду судді); робота на посаді народного судді Жовтневого районного суду м. Одеси з 14.10.1992 до 25.01.2003 (10 років 03 місяці); робота на посаді судді Приморського районного суду м. Одеси з 25.01.2003 до 06.05.2025 (22 роки 03 місяці). Отже, загальний стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді становить 37 років 11 місяців 19 днів, тобто 37 повних років.
82. На підставі зазначеного Верховний Суд дійшов висновку, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1 , відповідно до приписів статей 137, 142 Закону №1402-VІІI має становити 84% [50%+34%(17х2)] суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а не 78%, як необґрунтовано визначив відповідач, призначаючи їй таке утримання.
83. Підсумовуючи викладене, Верховний Суд зазначає, що доводи касаційної скарги відповідача знайшли своє часткове підтвердження, оскільки суди попередніх інстанцій припустилися помилки при визначенні норм матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, унаслідок чого неправильно вирішили спір по суті.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
84. Згідно зі статтею 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
85. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
86. Оскільки висновки судів першої та апеляційної інстанцій не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права, Верховний Суд уважає за необхідне касаційну скаргу відповідача задовольнити частково, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.10.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2026 скасувати й ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог з урахуванням висновків і мотивів, викладених у цій постанові.
Судові витрати
87. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 139, 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити частково.
2. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.10.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2026 у справі №420/28975/25 скасувати.
3. Ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.
4. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо незарахування ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду роботи на посаді стажиста народного судді Жовтневого районного суду м. Одеси з 01.08.1989 до 14.10.1992.
5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, частину періоду роботи на посаді стажиста народного судді Жовтневого районного суду м. Одеси з 01.08.1989 до 14.10.1992 тривалістю 3 роки.
6. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 14.05.2025 перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 84% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше виплачених сум.
7. В іншій частині позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач	 	 	Н.В. Шевцова	
Судді: 	 	 	С.Г. Стеценко	
 	 	 	Л.В. Тацій