ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

23 липня 2026 року | м. Дніпро | справа № 280/4027/26

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: судді-доповідача Кальника В.В.,
суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі 
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.05.2026 року в адміністративній справі №280/4027/26
за позовом ОСОБА_1 
до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 
про визнання рішення протиправним та зобов`язання чинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій заявлені вимоги:
- визнати протиправним рішення начальника дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі дніпровського міжрегіонального управління міністерства юстиції України, викладене в листі 36946/2922-38 від 24.04.2026, яким визначено що постанова Запорізької митниці ДФС від 26.11.2019 в справі про порушення митних правил №0151/11200/19 набрала законної (юридичної) сили 07.12.2019;
- зобов`язати начальника дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі дніпровського міжрегіонального управління міністерства юстиції України здійснити контроль за рішеннями і діями державного виконавця у виконавчому провадженні ВП №60954217 з урахуванням положень статті 539 Митного кодексу України.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відмова начальника відділу державної виконавчої служби у розгляді звернення позивача є протиправною та базується на вибірковому застосуванні норм права. Зауважено, що відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», керівник органу виконавчої служби у межах здійснення контролю за рішеннями та діями підлеглих зобов`язаний перевіряти їх законність і скасовувати процесуальні документи у разі їх суперечності закону. Позивач вважає, що, отримавши інформацію про порушення, начальник відділу повинен був належним чином реалізувати свої контрольні функції, а не обмежуватися формальною відмовою з посиланням на статус боржника. На думку позивача, прийняття постанови митниці до виконання та відкриття виконавчого провадження 11.01.2020 року відбулося передчасно. На момент відкриття провадження тривала процедура судового оскарження постанови у справі про порушення митних правил (справа № 334/8470/19). Звернуто увагу, що згідно зі статтею 539 Митного кодексу України, у разі судового оскарження обов`язок зі сплати штрафу виникає не пізніше 15 днів з дня залишення адміністративного позову без задоволення. Оскільки рішення суду про відмову в позові набрало законної сили лише 07.10.2020 року, обов`язок щодо сплати штрафу виник 07.10.2020 року, а примусове виконання було можливим не раніше 22.10.2020 року. Отже, станом на 11.01.2020 року виконавчий документ не підлягав примусовому виконанню, тому, позивач вважає, що відкриття провадження, накладення арешту, оголошення майна в розшук, звернення стягнення на доходи та внесення відомостей до Єдиного реєстру боржників були вчинені з порушенням вимог законодавства.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.05.2026 року в адміністративній справі №280/4027/26 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Ухвалою суду Запорізького окружного адміністративного суду від 01.06.2026 заяву ОСОБА_1 про виправлення описки в рішенні Запорізького окружного адміністративного суду в адміністративній справі №280/4027/26 - задоволено частково.
Виправлено допущену описку в рішенні Запорізького окружного адміністративного суду від 19.05.2026 в адміністративній справі №280/4027/26, зазначивши в мотивувальній частині рішення номер постанови від 26.11.2019 Запорізької митниці ДФС про накладення штрафу на ОСОБА_1 - 0151/11200/19, замість - 05151/11200/19. В іншій частині заяви – відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 08.04.2026 року у справі № 127/6664/14, згідно з яким здійснено нове тлумачення статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) та підтверджено право боржника оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця до начальника відповідного відділу ДВС, що зумовлює обов`язок останнього здійснити контроль. 
На думку апелянта, оскільки вона зверталася зі скаргою до начальника Відділу, а у листі від 24.04.2026 року № 36946/29.22-38 зазначено про відсутність підстав для скасування постанов про арешт майна, оголошення в розшук та звернення стягнення на доходи, вказаний лист за своєю суттю є владним рішенням керівника за наслідками розгляду скарги, а не просто інформаційним повідомленням. З огляду на зазначене, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог: визнати протиправним рішення начальника Відділу, викладене у вказаному листі, та зобов`язати його здійснити контроль за рішеннями і діями державного виконавця у ВП № 60954217 з урахуванням статті 539 Митного кодексу України.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказав про безпідставність вимог апелянта. Зазначив, що лист від 24.04.2026 року № 36946/29.22-38 є відповіддю на звернення громадянина, наданою у відповідності до Закону України «Про звернення громадян», та не містить окремого владного рішення про визнання дати набрання чинності виконавчим документом. Також відповідач зауважив, що державний виконавець та начальник Відділу не наділені повноваженнями змінювати чи спростовувати відомості, зазначені суб`єктом видачі у виконавчому документі, а лише перевіряють наявність обов`язкових реквізитів відповідно до ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відзиву на скаргу, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, на виконанні у Дніпровському відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі по тексту - Відділ) перебуває виконавче провадження № 60954217 з примусового виконання постанови 0151/11200/19 від 26.11.2019 Запорізької митниці ДФС про накладення штрафу на ОСОБА_1 
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 липня 2020 року по справі №334/8470/19 в задоволенні адміністративного позову про скасування постанови від 26.11.2019 у справі про порушення митних правил №0151/11200/19 - відмовлено. 
Запорізькою митницею ДФС притягнуто ОСОБА_1 (декларанта ТОВ "ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ") до адміністративної відповідальності за ст. 485 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення в порядку КУпАП. 
В подальшому на підставі цієї постанови було відкрито виконавче провадження від 11.01.2020 №60954217.
Як стверджує відповідач, 30.03.2026, у якості додатку до позову через «Електронний суд» Відділ отримав скаргу, адресовану на ім`я начальника Відділу, від ОСОБА_1 датовану 25.02.2026. У скарзі заявник просила скасувати постанови від 21.01.2020 про арешт майна ОСОБА_1 , про оголошення в розшук, про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи, вилучення з Єдиного реєстру боржників інформації про борг ОСОБА_1 .
Листом відповідач № 36946/29.22-38 від 24.04.2026 повідомив скаржнику про відповідність виконавчого документа вимогам встановленим статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження», про наявність обов`язкових реквізитів до виконавчого документа, в тому числі й дати набрання чинності виконавчого документа, яка зазначена в тексті виконавчого документа - 07.12.2019.
Позивач не погоджується із зазначенням у листі-відповіді дати набрання законної сили постанови Запорізької митниці ДФС від 26.11.2019 у справі Про порушення митних правил №0151/11200/19 та вважає що контроль начальником дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління міністерства юстиції України над діями державного виконавця у виконавчому провадженні ВП №60954217 здійснюється неналежним чином, у зв`язку з чим, звернулась до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний лист має виключно інформаційний характер та лише констатує відомості про реквізити виконавчого документа, зокрема визначену митницею дату набрання ним чинності 07.12.2019 року. Начальник відділу цим листом не ухвалював владного рішення щодо визнання цієї дати та не змінював обсягу прав і обов`язків позивача. Зазначена відповідь не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 19 КАС України та не створює самостійного предмета судового оскарження. Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога про зобов`язання здійснити контроль за діями виконавця з урахуванням статті 539 Митного кодексу України також не підлягає задоволенню, оскільки скарга з дотриманням вимог статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» позивачем подана не була, у відповідача не виникло обов`язку щодо проведення перевірки. Закон № 1404-VIII не надає керівнику органу державної виконавчої служби повноважень проводити перевірки з власної ініціативи чи за скаргою боржника. Приписи пункту 2 розділу XII Інструкції № 512/5 щодо ініціативного контролю суперечать Закону № 1404-VIII, який має вищу юридичну силу, що підтверджено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.04.2026 року у справі № 127/6664/14. З огляду на приписи частини 2 статті 2 КАС України суд не має права зобов`язувати посадову особу вчиняти дії поза межами повноважень, визначених законом.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Зазначені правовідносини регулюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII). 
Відповідно до ч.1 ст.4 Закон № 1404-VIII у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші відомості (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі, місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, реквізити електронних гаманців боржника, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти. 
Відповідно до частини 4 ст. 15 Закон № 1404-VIII, за рішеннями про стягнення в дохід держави коштів або вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави, прийнятими у справах про адміністративні правопорушення, та за рішеннями, прийнятими у кримінальних провадженнях, стягувачем виступає державний орган.
Згідно з статті 534 Митного кодексу України, постанова митних органів про накладення адміністративних стягнень за порушення митних правил є обов`язковими для виконання. 
Згідно з стаття 535 Митного кодексу України, митний орган, який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил, виконує її самостійно або через державного виконавця. 
Відповідно до п.1 ч.1 статті 26 Закону № 1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення. 
Згідно з ч.3 ст.74 Закон № 1404-VIII, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.
Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.
Відповідно до ч. 4 та 5 ст.74 Закон № 1404-VIII, скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити:
1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається;
2) повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником;
3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина);
4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону;
5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги;
6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.
Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що на виконанні у Дніпровському відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 60954217 з примусового виконання постанови від 26.11.2019 № 0151/11200/19 Запорізької митниці ДФС про накладення штрафу на ОСОБА_1 
30.03.2026 року через систему «Електронний суд» як додаток до позовної заяви відділ отримав скаргу ОСОБА_1 від 25.02.2026 року, адресовану начальнику відділу Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. 
У скарзі заявник вимагала скасувати постанови від 21.01.2020 року про арешт майна, оголошення майна в розшук, звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи, а також вилучити з Єдиного реєстру боржників інформацію про її борг. Інших вимог скарга не містила. Жодних підтверджуючих документів, на які посилалася заявниця (зокрема позовних заяв чи судових рішень у справі № 334/8470/19), до скарги додано не було.
24.04.2026 року листом відділу № 36946/29.22-38 за підписом начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на ім`я ОСОБА_1 було направлено відповідь за результатами розгляду її звернення від 25.02.2026 року.
У вказаному листі ОСОБА_1 було роз`яснено порядок оскарження дій державного виконавця боржником, встановлений статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження». 
Також судом встановлено, що скаргу апелянта було розглянуто в загальному порядку відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» та повідомлено про відсутність підстав для скасування постанов від 21.01.2020 року та виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників.
Також листом від 24.04.2026 року №36946/29.22-38 скаржницю було проінформовано про відповідність виконавчого документа вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» та наявність у ньому всіх обов`язкових реквізитів, у тому числі зазначеної митним органом дати набрання ним чинності - 07.12.2019 року.
Відтак, колегія суддів зазначає, що за наслідками опрацювання вказаного звернення відповідач листом від 24.04.2026 року № 36946/29.22-38 роз`яснив скаржнику порядок оскарження дій виконавця та повідомив про відсутність підстав для скасування процесуальних постанов, а також підтвердив наявність у виконавчому документі всіх обов`язкових реквізитів, зокрема дати набрання чинності рішенням - 07.12.2019 року, що була визначена безпосередньо стягувачем (митним органом).
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для визнання листа від 24.04.2026 року № 36946/29.22-38 рішенням суб`єкта владних повноважень та зазначає наступне.
Відповідно до статей 3, 4 Закону № 1404-VIII, державний виконавець та начальник відділу ДВС під час відкриття провадження та здійснення контролю перевіряють виконавчий документ на предмет наявності формальних обов`язкових реквізитів, внесених органом, що його видав. Ані державний виконавець, ані начальник відділу ДВС не наділені повноваженнями оцінювати правомірність дій посадових осіб митниці під час складання постанови, перевіряти або змінити встановлену стягувачем дату набрання чинності виконавчим документом.
Суд апеляційної інстанції акцентує увагу, що начальник відділу ДВС у листі від 24.04.2026 року не ухвалював самостійного рішення про визнання дати набрання чинності постановою митниці, а констатував відомості, безпосередньо зафіксовані в оригіналі виконавчого документа.
Окрім цього, як встановлено під час судового розгляду та не спростовано позивачем, на момент відкриття виконавчого провадження та вчинення виконавчих дій боржник та стягувач не надавали органу ДВС рішень суду про зупинення виконання чи скасування постанови митниці. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.07.2020 року у справі № 334/8470/19 у задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування постанови Запорізької митниці ДФС було відмовлено, а клопотання про зупинення її виконання задоволено не було. Відтак, постанова митниці залишається чинною та підлягає виконанню.
Колегія судді також вважає за необхідне зазначити, що право боржника на захист від протиправних дій чи постанов державного виконавця реалізується шляхом їх безпосереднього оскарження до суду у встановлені законом строки, а не шляхом оскарження інформаційних листів керівника органу ДВС.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та доводами відповідача про те, що зазначений лист органу ДВС за своєю правовою природою є відповіддю інформаційного характеру на звернення громадянина, а не рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 19 КАС України. 
Суд звертає увагу, що у подальшому на його підставі можуть прийматися відповідні рішення уповноваженими органами, а тому його оцінка, як і оцінка дій службових осіб уповноваженого органу щодо його складання, може бути надана судом під час вирішення спору щодо оскарження рішення, прийнятого з його урахуванням. 
Така правова позиція викладена у постанові ВП ВС від 02.02.2023 у справі № 260/3380/21.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що в даному випадку судом першої інстанції при вирішенні спору правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду відповідає вимогам ст. 242 КАС України, тому відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про задоволення позову, а тому, підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача колегія суддів не вбачає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.05.2026 року в адміністративній справі №280/4027/26 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Кальник 

суддя С.В. Сафронова 

суддя Д.В. Чепурнов