ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

15 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/18438/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),
суддів: Шлай А.В., Баранник Н.П., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.07.2025, (суддя суду першої інстанції Кучма К.С.), прийняте в спрощеному провадженні в м. Дніпрі, в адміністративній справі №160/18438/25 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
24.06.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним пощовом, в якому просив:
- визнати бездіяльність відповідача щодо ігнорування запиту №БІЖСВ-003 протиправною;
- зобов`язати відповідача надати письмову відповідь на запит №БІЖСВ-003 та впровадити систему автоматичного підтвердження отримання електронних звернень.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що позивач 15.06.2025 р. подав запит №БІЖСВ-003 щодо порушень електронного документообігу, а саме: відсутність підтвердження отримання електронного листа. 16.06.2025 р. подано додатковий запит №БІЖСВ-005 про підпорядкованість органу та контакти керівництва. 24.06.2025 р. відповідач надав відповідь лише на запит № БІЖСВ-005, проігнорувавши запит № БІЖСВ-003. Позивач вважає, що запит №БІЖСВ-003 був поданий одночасно із запитом №БІЖСВ-005, однак відповідь отримано лише на один запит, що свідчить про свідоме ігнорування. Вказане й стало підставою для звернення до суду з позовом.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 30.07.2025 відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не з`ясував обставин, пов`язаних з підтвердженням про отримання електронного запиту відповідачем, внаслідок чого неправильно вирішив справу.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 15.06.2025 року ОСОБА_1 звернувся із зверненням (скаргою), в якому просив: на підставі статей 1, 13, 19, 20 “Про доступ до публічної інформації” надати наступну інформацію, а саме: про причини порушення службою діловодства канцелярії ч.1 ст.11 Закону України “Про електронні документи та електронний документообіг” в частині одержання, реєстрації та обробки вхідної кореспонденції, а саме: відсутності надсилання підтвердження надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання електронного документу автора.
Не отримавши відповіді на запит позивач 24.06.2025 звернувся до суду з цим позовом. 
Листом від 27.06.2025 року №33-80ВИХ-25 Дніпропетровська обласна прокуратура розглянула звернення від 15.06.2025 р. з питань додержання законодавства у роботі з електронними документами та роз`яснено, що Закон України “Про електронні документи та електронний документообіг” регулює загальні принципи створення, передачі, зберігання, використання електронних документів і здійснення електронного документообігу, але не містить детального регулювання процедур одержання, реєстрації та обробки вхідної кореспонденції, особливо в частині організації документообігу в установах. Практичні аспекти документообігу визначаються інструкціями з діловодства та іншими нормативними актами установ, що регламентують роботу з документами. В органах прокуратури України загальні правила роботи з документами встановлює Тимчасова інструкція з діловодства в органах прокуратури України, затверджена наказом Генеральної прокуратури України від 12.02.2019 р. №27. Зазначеною інструкцією не передбачено надсилання автору підтвердження про одержання прокуратурою документа, надісланого електронною поштою. Водночас, відповідно до вимог чинного законодавства та організаційно-розпорядчих документів органів прокуратури, всі вхідні документи, які надходять до обласної прокуратури (в тому числі електронною поштою), підлягають реєстрації та опрацьовуються працівниками відповідно до встановленого порядку. Інформація про факт реєстрації документа може бути надана на підставі окремого запиту.
Суд першої інстанції вирішуючи спір між сторонами виходив з того, що запит позивача від 15.06.2025 розглянутий відповідачем у строк встановлений Законом, на нього надана відповідь, відтак відповідач не допустив протиправної бездіяльності.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес регулює Закон України “Про доступ до публічної інформації” від 13.01.2011 року № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI), відповідно до статті 1 якого публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Тобто, необхідною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовим зафіксованим на певному носії продуктом, отриманим або створеним виключно суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків та володіти яким у подальшому може будь-який розпорядник публічної інформації, навіть якщо він не є суб`єктом владних повноважень.
Згідно із положень статті 3 Закону №2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації.
Доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію, що передбачено пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону №2939-VI.
Приписами статті 19 Закону №2939-VI визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.
Письмовий запит подається в довільній формі та має містити наступні відомості: ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.
Відповідно до статті 12 Закону №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:
1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;
2) розпорядники інформації – суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;
3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Частиною 1 статті 13 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:
- суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;
- юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;
- особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;
- суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них;
- юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.
Згідно із частиною 4 статті 13 Закону №2939-VI усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.
Частиною 1 статті 20 Закону №2939-VI визначено обов`язок розпорядника інформації надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Разом з тим, положеннями частин 1 та 3 статті 22 Закону України “Про доступ до публічної інформації” передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:
1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;
2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;
3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;
4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.
Приписами статті 23 Закону №2939-VI визначено, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.
Закон України “Про звернення громадян” від 02.10.1996 року №393/96-ВР (далі - Закон 393/96-ВР) регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів.
Частиною першою статті 1 Закону №393/96-ВР передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до статті 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Положеннями частини першої статті 5 Закону №393/96-ВР визначено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
В той же час, суд акцентує увагу на тому, що відмінність наведених вище понять (термінів) звернення згідно із Законом № 393/96-ВР і запит на інформацію згідно із Закону №2939-VI вказують на те, що саме змістовна направленість цих звернень визначає спосіб та порядок розгляду таких звернень.
Проаналізувавши зміст звернення (скарги) позивача, суд вважає, що порушене ним питання не є запитом на інформацію (інформаційним запитом) у розумінні Закону № 2939-VI, а є скарго, що ідентифіковано саме позивачем, відповідно до Закону № 393/96-ВР та має розглядатися у порядку та у спосіб, передбачені саме Законом № 393/96-ВР.
Як видно з матеріалів справи, листом від 27.06.2025 року №33-80ВИХ-25 Дніпропетровська обласна прокуратура розглянула звернення від 15.06.2025 р. з питань додержання законодавства у роботі з електронними документами та роз`яснено, що Закон України “Про електронні документи та електронний документообіг” регулює загальні принципи створення, передачі, зберігання, використання електронних документів і здійснення електронного документообігу, але не містить детального регулювання процедур одержання, реєстрації та обробки вхідної кореспонденції, особливо в частині організації документообігу в установах. Практичні аспекти документообігу визначаються інструкціями з діловодства та іншими нормативними актами установ, що регламентують роботу з документами. В органах прокуратури України загальні правила роботи з документами встановлює Тимчасова інструкція з діловодства в органах прокуратури України, затверджена наказом Генеральної прокуратури України від 12.02.2019 р. №27. Зазначеною інструкцією не передбачено надсилання автору підтвердження про одержання прокуратурою документа, надісланого електронною поштою. Водночас, відповідно до вимог чинного законодавства та організаційно-розпорядчих документів органів прокуратури, всі вхідні документи, які надходять до обласної прокуратури (в тому числі електронною поштою), підлягають реєстрації та опрацьовуються працівниками відповідно до встановленого порядку. Інформація про факт реєстрації документа може бути надана на підставі окремого запиту.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що звернення (скарга) позивача від 15.06.2025 року розглянуто відповідачем в межах своїх повноважень та відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян", про що останнього у встановленому законом порядку повідомлено належним чином.
Стосовно доводів позивача про неотримання ним підтвердження від відповідача про отримання електронного документу колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу.
Порядок роботи з документами в органах прокуратури визначений Тимчасовою інструкцією з діловодства в органах прокуратури України, затвердженою наказом Генеральної прокуратури України від 12.02.2019 №27.
Відповідно до розділу 3 Тимчасової інструкції, приймання, доставляння, передавання та відправлення документів здійснюється працівниками служби діловодства.
Організація електронного документообігу в прокуратурі здійснюється за допомогою ІС «СЕД», що інтегрується із Системою взаємодії.
ІС «СЕД» забезпечує проходження електронних документів та електронних копій документів у взаємозв`язку із системами електронного документообігу інших установ.
Система взаємодії забезпечує гарантовану доставку електронних документів від їх відправників до одержувачів (адресатів), інформація про які надходить до журналу обміну у складі ІС «СЕД».
Обмін електронними документами через Систему взаємодії здійснюється виключно з дотриманням вимог до встановлених форматів даних електронного документообігу в установах.
Обмін документами поза Системою взаємодії допускається лише щодо документів, до яких можуть бути застосовані обґрунтовані підстави (згідно із
Законами України «Про звернення громадян», «Про доступ до публічної інформації», Кримінальним процесуальним кодексом України, Інструкцією про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, в органах прокуратури України).
Журнал обміну є окремим електронним реєстром у складі ІС «СЕД», який формується із переліку записів про проходження примірників електронних документів через Систему взаємодії.
Журнал обміну складається з таких логічно розподілених розділів: «Надіслані», «Отримані», «Зареєстровані» та «Відмовлено в реєстрації».
Розділи журналу обміну мають такі обов`язкові інформаційні атрибути:
- «Надіслані» – номер і дата реєстрації електронного документа, адресат, короткий зміст, вид, дата і час надсилання, а також атрибути інформаційного повідомлення;
- «Отримані» – вихідні номер і дата реєстрації електронного документа, кореспондент, дата і час доставки;
- «Зареєстровані» – до атрибутів розділу «Отримані» додаються номер і дата реєстрації електронного документа установою-адресатом та прізвище, ім`я, по батькові реєстратора, найменування структурного підрозділу, відповідального за виконання документа в установі, прізвище, ім`я, по батькові, телефон та службова електронна пошта його керівника, прізвище, ім`я, по батькові працівника, відповідального за виконання документа в установі, його телефон та службова електронна пошта;
- «Відмовлено в реєстрації» – до атрибутів розділу «Отримані» додаються дата і підстава відмови, прізвище, ім`я, по батькові та телефон реєстратора, яким здійснено відмову.
Інформаційні повідомлення автоматично вносяться до журналу обміну та додаються до відповідних записів про проходження примірників електронних документів через Систему взаємодії та реєстраційно-моніторингових карток відповідних електронних документів.
Інформаційне повідомлення автоматично генерується ІС «СЕД» та надсилається відправнику одразу за фактом доставки, отримання, реєстрації, відмови у реєстрації електронного документа адресатом.
Інформаційні повідомлення не потребують окремої їх реєстрації та візуалізації у вигляді документа або сторінки в електронній або паперовій формі.
Інформаційні повідомлення мають такі обов`язкові атрибути:
- про надсилання – статусне інформаційне повідомлення «Надіслано» та дата і час надсилання;
- про доставку – статусне інформаційне повідомлення «Доставлено» та дата і час доставки;
- про реєстрацію – статусне інформаційне повідомлення «Зареєстровано» та номер і дата реєстрації електронного документа;
- про відмову в реєстрації – статусне інформаційне повідомлення «Відмова у реєстрації», дата, час, підстава відмови, прізвище, ім`я, по батькові та телефон реєстратора, яким здійснено відмову.
Отже, інформаційні повідомлення автоматично вносяться до журналу обміну та додаються до відповідних записів про проходження примірників електронних документів через Систему взаємодії та реєстраційно-моніторингових карток відповідних електронних документів (електронний документообіг органу прокуратури), в залежності від статусу документа за фактом доставки, отримання, реєстрації, відмови у реєстрації електронного документа адресатом.
Водночас, чинним на час виникнення спірних відносин законодавством, зокрема Тимчасовою інструкцією, не передбачено надіслання автору електронного запиту підтвердження про одержання прокуратурою відповідного електронного документу. 
Більше того, Тимчасовою Інструкцією прямо передбачено, що обмін документами поза Системою взаємодії допускається щодо документів, до яких можуть бути застосовані обґрунтовані підстави (згідно із Законами України «Про звернення громадян», «Про доступ до публічної інформації», Кримінальним процесуальним кодексом України, Інструкцією про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, в органах прокуратури України).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи позивача про порушення відповідачем вимог ст. 11 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» є необґрунтованими, а відповідно не підлягають задоволенню.
Вимогу позивача про зобов`язання відповідача запровадити електронне підтвердження про отримання документів, колегія суддів так само вважає безпідставною, з огляду на зміст Тимчасової інструкції, а також з огляду на те, що оскільки запит позивача від 15.06.2025 був розглянутий у строк і на нього надана відповідь, саме по собі факт наявності чи відсутності у відповідача системи підтвердження отримання електронних документів, не порушує прав та законних інтересів позивача, які б потребували захисту в судовому порядку. 
Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни чи скасування судового рішення – відсутні.
Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.07.2025 в адміністративній справі № 160/18438/25 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Головуючий - суддя О.О. Круговий 

суддя А.В. Шлай 

суддя Н.П. Баранник