ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2037/26 Справа № 201/4590/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мельниченко С.П. Суддя у 2-й інстанції - Руденко В. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 липня 2026 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Руденко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та захисника Ожиганова Сергія Васильовича, 
на постанову судді Соборного районного суду міста Дніпра від 16 червня 2026 року відносно  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП),-
В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Соборного районного суду міста Дніпра від 16 червня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу.
Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 665 грн. 60 коп.
У постанові суду зазначено, що 17.03.2026 о 07 годині 35 хвилин, за адресою: м.Дніпро, пр-т Героїв, 3, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ-211440 д.н.з. НОМЕР_1 без посвідчення водія, не маючи права на керування відповідним транспортним засобом. Правопорушення вчинено повторно протягом року. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч.5 ст. 126 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , не погоджуюється з оскаржуваною постановою та вказує, що в обґрунтування доведеності його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, суд першої інстанції послався на протоколи про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 № 616921 від 17.03.2026 та серії ЕНА № 6719485 від 24.02.2026 про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 126 КУАП, а також рапорт працівника поліції від 17.03.2026.
Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 616921 від 17.03.2026, при його складанні застосовувався технічний запис відеозапису 472675. Але в матеріалах адміністративної справи відсутній диск з відеозаписом події, отже зазначений протокол за відсутністю відеозапису, який передував його складанню, не може розглядатися як допустимий доказ його провини.
Вважає, що позбавлення його права керування транспортними засобами строком на п`ять років з безоплатним вилученням транспортного засобу є незаконним, бо суперечить роз`ясненням п. 28 постанови пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідно до якого «суди не мають права застосовувати позбавлення права керування транспортними засобами тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала».
Також, у постанові Верховного суду від 29.03.2023 у справі № 145/932/20 зазначено, що: «Згідно зі сталою правозастосовною практикою, позбавлення права керування транспортними засобами суд не має права призначити як додаткове покарання особі, яка його не має». Тому і в цій частині постанова судді є незаконно.
Крім того зазначає, що суд першої інстанції неповно та однобічно з`ясував фактичні обставини справи, не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення фактичних обставин справи, не сприяв повному, всебічному та неупередженому розгляду справи, що виявилося у тому, що суддя прийняв на себе роль обвинувачення, шляхом виявлення суперечностей в поясненнях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та поясненнях свідка ОСОБА_2 .
Звертає увагу, що будь-яких даних на підтвердження позбавлення його права керування транспортними засобами до матеріалів про адміністративне правопорушення не додано, а в матеріалах справи відсутня постанова про позбавлення його права керування транспортними засобами. У витягу з МВС ІПНП «АРМОР» така інформація відсутня та відсутні відомості щодо вилучення або не вилучення посвідчення водія.
Працівники поліції при складенні протоколу та оформленні матеріалів справи не перевірили обставини, на які вони посилаються в фабулі протоколу про адміністративне правопорушення та не долучили належних доказів, бо могли зачекати, коли приїде водій транспортного засобу ОСОБА_2 .
Вважає, що судом першої інстанції помилково оцінено витяг з МВС ІПНП «АРМОР» з позиції належності та допустимості, оскільки відомості з «АРМОР» не можуть бути підставою для класифікації за ч. 5 ст. 126 КУпАП за ознакою повторності, адже така електронна база не є офіційним джерелом інформації про притягнення його до адміністративної відповідальності раніше. Таким документом може бути лише копія протоколу про накладення адміністративного стягнення, яка в матеріалах даної справи відсутня. Крім того, витяг «АРМОР» не є належним та допустимим доказом, оскільки він оформлений всупереч вимогам пункту 5.27 Уніфікованої системи організаційно- розпорядчої документації, належним чином не завірений. Також, витяг «АРМОР» не може свідчити про притягнення будь-кого до адміністративної відповідальності, оскільки з витягу не можливо встановити, чи вказана постанова була вручена особі стосовно якої вона складена, в ньому не описано доказів на підтвердження вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, та не вказано чи набрала вказана постанова законної сили та чи не було її оскаржено у встановленому законом порядку.
Також вказує, що у протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що апелянт порушив вимоги пункту 2.1 «а» ПДР, за що передбачена відповідальність ч.5 ст.126 КУпАП. Проте відповідно до п.п. «а» п. 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Непред`явлення посвідчення та відсутність права керування - це різні за своїм юридичним значенням поняття. Таким чином протокол містить неправильне формулювання обвинувачення, у ньому неправильно описано суть вчиненого правопорушення, адже вона не відповідає фабулі ч.5 ст. 126 КУпАП, чим порушено право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на захист, а саме — право особи знати, у чому обвинувачують для можливості належної підготовки захисту своїх прав.
Враховуючи наведене ОСОБА_1 просить постанову судді Соборного районного суду міста Дніпра від 16 червня 2026 року про накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 5 ст. 126 КУпАП скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі захисник вказує на незаконність та необґрунтованість постанови.
Посилається на те, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 такої кваліфікуючої ознаки правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, як повторність.
До матеріалів справи не додано копії постанови посадової особи поліції на підтвердження факту повторності правопорушення, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП протягом року.
У Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні відомості про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності протягом року за ч.2 ст.126 КУпАП, та (або) позбавлення (тимчасове обмеження) його права керування транспортними засобами
При цьому роздруківка таблиці (постанови) Адмінпрактики за допомогою ІПС «АРМОР» про те, що ОСОБА_1 24 лютого 2026 року було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП не можна вважати належним та допустимим доказом у справі, оскільки вказаний витяг не може бути визнаний постановою уповноваженого органу на притягнення особи до адміністративної відповідальності. Крім того, з роздруківки Постанови за допомогою ІПС «АРМОР» не можливо встановити, чи набрала вказана постанова законної сили та чи не було її оскаржено (скасовано) у встановленому законом порядку.
Також працівниками поліції не було долучено до матеріалів справи доказів на підтвердження факту позбавлення (тимчасового обмеження) ОСОБА_1 права керування транспортними засобами.
Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували суть адміністративного правопорушення, викладеного у протокол про адміністративне правопорушення, особою, яка його склала, всупереч обов`язку, визначеного ч. 2 ст. 251 КУпАП, суду не надано.
На підставі викладеного захисник просить постанову судді Соборного районного суду міста Дніпра по справі № 201/4590/26 від 16 червня 2026 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 5 ст. 126 КУпАП скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання апеляційного суду особа, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1  та його захисник Ожиганов С.В. не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили, але їх неявка, відповідно до приписів ч.6 ст.294 КУпАП, не перешкоджає апеляційному розгляду. 

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданих апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з положеннями ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону місцевим судом дотримано у повному обсязі.
Як убачається з оскаржуваної постанови місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст. 280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, які перевірені та досліджені під час апеляційного розгляду.
Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №616921 від 17.03.2026, о 07 годині 35 хвилин 17.03.2026 за адресою: м. Дніпро, пр-т Героїв, 3, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ-211440, д.н.з. НОМЕР_1 , без посвідчення водія, а саме не мав права керування транспортним засобом. Правопорушення вчинено повторно протягом року. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч.5 ст.126 КУпАП.
Вказано, що подію зафіксовано на бодікамеру № 472675.
Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 були роз`яснені його процесуальні права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП, положення ст.63 Конституції України, і повідомлено місце та час розгляду справи у суді першої інстанції, про що свідчить його особистий підпис у відповідній графі.
Протокол підписаний працівником поліції, який його складав та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності (а.с.1).

Згідно рапорту командира роти № 1 батальйону № 2 УПП в Дніпропетровській області, 17.03.2026, біля буд. № 3 по пр. Героїв в м. Дніпрі, було зупинено автомобіль ВАЗ-211440, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В ході перевірки документів на право керування транспортними засобами встановлено, що ОСОБА_1 не має права керуванням таким транспортним засобом, а саме водійське посвідчення не отримував. Правопорушення вчинено повторно протягом року. На ОСОБА_1 складено протокол за ч.5 ст. 126 КУпАП (а.с.2).

Відповідно до копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 679485 від 24.02.2026, на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП за те, що він керував транспортним засобом, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії (а.с.3).

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно ст. 31 Закону України “Про Національну поліцію”, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Згідно загальних положень, що містяться у п.1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Відповідно до п.2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Частиною 2 статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Вимогами ч.5 ст.126 КУпАП передбачено відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами 2-4 ст. 126 КУпАП.
Аналіз досліджених під час судового розгляду та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дають підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобам, що вчинено протягом року повторно, при обставинах встановлених постановою судді Соборного районного суду міста Дніпра від 16.06.2026, чим він порушив вимоги п.2.1 “а” ПДР, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 КУпАП.
У свою чергу в поданих апеляційних скаргах стороною захисту не наведено жодних переконливих аргументів на спростування висновків місцевого суду про наявність належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного правопорушення.
Суд апеляційної інстанції враховує той факт, що в поданих апеляційних скаргах ОСОБА_1 та його захисник не оспорюють фактичні обставини справи та факт керування особою, яка притягається до адміністративні відповідальності транспортним засобом без відповідних документів на право керування таким транспортним засобом, вчинене повторно протягом року, а оспорюють лише наявність у справі належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 .
Твердження захисника про те, що матеріали справи не містять доказів, які б підтвердили наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП та про необхідність закриття провадження у справі, апеляційним судом оцінюються критично, оскільки вони спростовуються сукупністю матеріалів провадження про адміністративне правопорушення.
Аналізуючи апеляційні доводи захисту про те, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом у справі, апеляційний суд відкидає їх як необґрунтовані з огляду на наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП, п.2.3 Розділу 2 Порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженого Наказом Наказ Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини 16.02.2015 № 3/02-15 (зі змінами згідно з наказом Уповноваженого 14.02.2018 № 3/02-18), у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Згідно з вимогами ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Статтею 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.
Відповідно до п. 2.1 ”а” ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.126 КУпАП полягає у повторному протягом року вчиненні порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, тобто керуванні транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, керуванні транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, керуванні транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №616921 від 17.03.2026, о 07 годині 35 хвилин 17.03.2026 за адресою: м. Дніпро, пр-т Героїв, 3, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ-211440, д.н.з. НОМЕР_1 , без посвідчення водія, а саме не мав права керування транспортним засобом. Правопорушення вчинено повторно протягом року. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч.5 ст.126 КУпАП (а.с.1).
Будь-яких суперечностей або неточностей протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не містить, у ньому у повній мірі зазначено суть та ознаки вчиненого адміністративного правопорушення, вірно зазначено пункт Правил дорожнього руху, порушений водієм, а також інші необхідні дані, передбачені положеннями ч.1 ст. 256 КУпАП, які цілком узгоджуються з рапортом поліцейського та постановою про накладення ОСОБА_1 адміністративного стягнення серії ЕНА №6719485 від 24.02.2026.
Вищевикладене свідчить про те, що складений працівником поліції стосовно ОСОБА_1 протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про події правопорушення та особу, яка його вчинила.
Відсутність в матеріалах провадження відеозапису з нагрудних камер поліцейських не впливає на правильність висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, оскільки законодавцем не встановлено жодних вимог до працівників поліції щодо обов`язкового застосування технічних засобів відеозапису фіксації даної категорії правопорушень. 
Твердження особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не вірно вказано пункту Правил дорожнього руху; що до матеріалів справи не було долучено постанову про позбавлення права керування транспортними засобами — є неспроможними та не впливають на правильність висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, правильність кваліфікації його дій, вид та міру призначеного адміністративного стягнення.
З рапорту поліцейського від 17.03.2026 убачається, що ОСОБА_1 не має права керувати транспортним засобом, оскільки не отримував водійського посвідчення відповідної категорії (а.с.2). 
Як було зазначено вище, постановою від 24.02.2026 серії ЕНА № 679485 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП у виді штрафу у розмірі 3400 грн за те, що він керував транспортним засобом, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії (а.с.3).
Натомість доказів на оскарження вказаного рішення та його скасування у встановленому законом порядку сторона захисту не надала.
Таким чином у порушення п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України водій ОСОБА_1 керував 17.03.2026 транспортним засобом не маючи права керування транспортним засобом відповідної категорії, правопорушення вчинене повторно, протягом року. Отже доводи сторони захисту про недоведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, неправильної кваліфікації його дії, про відсутність в матеріалах справи протоколу чи постанови про позбавлення його права керування транспортними засобами є недоречними, а тому відкидаються апеляційним судом.
До такого ж висновку дійшов апеляційний суд і щодо доводів адвоката про відсутність в Єдиному державному реєстрі судових рішень відомостей про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності протягом року за ч.2 ст. 126 КУпАП та позбавлення його права керування транспортними засобами.
Постанова винесена уповноваженим працівником поліції, відповідно до вимог ст. 222 КУпАП, вона не є рішенням суду, тому цілком логічним є факт відсутності згаданої постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 24.02.2026 серії ЕНА № 679485 в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Водночас апеляційний суд звертає увагу на те, що наявна в матеріалах справи копія постанови від 24.02.2026 серії ЕНА № 679485 щодо ОСОБА_1 завірена належним чином відповідно до вимог закону старшим інспектором відділу АП УПП у Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції (а.с.3), а тому апеляційні доводи сторони захисту про те, що роздруківка постанови за допомогою ІПС «АРМОР» є неналежним і недопустимим доказом, є надуманими.
При цьому, протокол про адміністративне правопорушення, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 24.02.2026 серії ЕНА № 679485 та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Проте ані ОСОБА_1 , ані його захисник не скористалися процесуальною можливістю та не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі. Також стороною захисту не надано відомостей про, що останні зверталися до суду в порядку КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб – працівників поліції. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду. 
У рішенні Європейського суду з прав людини від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» зазначено, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Досліджені та покладені в основу рішення суду першої інстанції докази, які були перевірені під час апеляційного розгляду, є належними та допустимими доказами по справі у розумінні ст.251 КУпАП, оскільки складені уповноваженими особами, відповідно до процедури їх збирання та у своїй сукупності дають підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом особою, яка не має права на керування транспортним засобом, вчинене повторно протягом року, чим було порушено вимоги п.2.1 “а” ПДР, тобто ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 КУпАП.
Водночас місцевий суд дав критичну оцінку показанням як самого ОСОБА_1 , так і свідка ОСОБА_2 , які були допитані у судовому засіданні, та навів мотивовані аргументи своїм висновкам на спростування версії сторони захисту щодо обставин події та відсутності складу і події правопорушення за ч.5 ст.126 КУпАП в діях ОСОБА_1 . 
Таким чином, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, детально проаналізував усі доводи, викладені захисником у клопотанні про закриття справи, надав на них вичерпні відповіді та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у справі, визначених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, на чому наполягають апелянти, суд апеляційної інстанції не вбачає.
Відповідно до положень ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом на строк п`ять років та без оплатного вилучення транспортного засобу, у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст.23 та ст.ст.33-35 КУпАП, а також враховано підвищений рівень суспільної небезпеки скоєного винною особою адміністративного правопорушення.
Твердження ОСОБА_1 про незаконність накладення на нього судом першої інстанції адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 5 років з безоплатним вилученням транспортного засобу — не відповідає дійсності, оскільки постановою Соборного районного суду міста Дніпра від 16.06.2026 на ОСОБА_1 за ч.5 ст. 126 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу (а.с.17-20).
Санкцією ч.5 ст.126 КУпАП, за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, передбачено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
Отже за вчинення зазначеного адміністративного правопорушення законодавцем передбачено два види адміністративного стягнення: 
- штраф з позбавленням права керування транспортними засобами з оплатним вилученням транспортного засобу; 
- або штраф з позбавленням права керування транспортними засобами без оплатного вилучення транспортного засобу.
У даному випадку адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами є безальтернативним видом стягнення, а позбавлення права керувати транспортний засобом на певний період - не є додатковим стягненням. Тому суд першої інстанції обґрунтовано застосував до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами без оплатного вилучення транспортного засобу. 
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує транспортним засобом, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання транспортним засобом є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти транспортним засобом та їздити на ньому, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Як слідує зі змісту постанови суду першої інстанції, накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу, суд зазначив, що саме таке стягнення відповідатиме вимогам ст.ст.23,33 КУпАП та буде достатнім для його виправлення і попередить нові правопорушення. З таким висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.
Посилання ОСОБА_1 на роз`яснення, викладені у п. 28 постанови пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідно до якого «суди не мають права застосовувати позбавлення права керування транспортними засобами тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала», а також на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29.03.2023 у справі № 145/932/20, згідно яких позбавлення права керування транспортними засобами суд не має права призначити як додаткове покарання особі, яка його не має, - є некоректними, оскільки відповідно до висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справі №702/301/20 від 04.09.2023 особу, яка не отримувала водійського посвідчення, але сіла за кермо та порушила ПДР, суд може позбавити права керування транспортними засобами.
Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.
Даних про те, що в справі неправильно застосовано норми матеріального права чи допущено порушення норм процесуального права при дослідженні місцевим судом доказів, перевіркою матеріалів справи не встановлено.
Адміністративне стягнення на правопорушника накладено у відповідності до вимог ст.ст.33-34 КУпАП України, з врахуванням його особи, ступеня та характеру скоєного, в межах санкції ч.5 ст.126 КУпАП.
Таким чином, при апеляційному розгляді справи істотних порушень норм процесуального права не виявлено, підстав для скасування чи зміни постанови місцевого суду не встановлено.
Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що доводи апеляційних скарг особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Ожиганова С.В. є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова судді Соборного районного суду міста Дніпра від 16 червня 2026 року щодо ОСОБА_1 є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстав для її зміни або скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Ожиганова Сергія Васильовича залишити без задоволення, а постанову судді Соборного районного суду міста Дніпра від 16 червня 2026 року про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ДНІПРОВСЬКОГО
АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ      В.В. РУДЕНКО