ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2026 року  Справа № 902/579/26 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуюча суддя Коломис В.В., суддя Саврій В.А. ,  суддя Поліщук П.Я. 

секретар судового засідання Політуча В.В. 
за участю представників сторін:
позивача - Яценко Д.Ю. (в режимі відеоконференції);
відповідача-1 - Ковтонюк Ю.А, адвокат (в режимі відеоконференції);
відповідача-2 - не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 11 травня 2026 року (повний текст складено 18.05.2026) у справі № 902/579/26 (суддя Тварковський А.А) 
за позовом Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Вінницької філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 11.05.2026 у справі № 902/579/26 у задоволенні клопотання представниці Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" про скасування заходів забезпечення позову, відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу місцевого господарського суду та прийняти нове судове рішення, яким заяву про скасування заходів забезпечення позову задоволити та скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Вінницької області від 30.04.2026.
Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення Господарським судом Вінницької області норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 11.05.2026 у справі № 902/579/26. Призначено справу № 902/579/26 до розгляду на 20.07.2026 об 11:45 год.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду законною та обгрунтованою, а тому просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.07.2026 справу №902/579/26 прийнято до провадження колегією суддів Північно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя Коломис В.В., суддя Саврій В.А., суддя Поліщук П.Я.
Разом з тим, колегією суддів враховано, що ухвалою суду від 06.07.2026 задоволено заяву представника відповідача-2 - адвоката Кравчук О.В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та роз`яснено, що відповідно до ч.5 ст.197 ГПК України, ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо покладаються на учасника справи, який подав відповідну заяву.
Під час судового засідання представником відповідача-2 здійснювалися неодноразові спроби участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції, однак технічний зв`язок не був забезпечений, у зв`язку з чим суд був позбавлений можливості заслухати його пояснення.
Частинами 11, 12 статті 270 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи у разі неявки учасника справи, стосовно якого відсутні відомості про його належне повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. При цьому неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою реалізації якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Враховуючи, що представник відповідача-2 був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, явка учасників справи обов`язковою не визнавалася, а матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за його відсутності.
Як вбачається, відповідач-1 в апеляційній скарзі, серед іншого, просить суд прийняти до розгляду доказ, який не подавався до суду першої інстанції з поважних причин, а саме: доручення про припинення газпостачання від 27.04.2026 № 125/2/2/1-13878 та врахувати його при вирішенні спору.
Щодо поважності причин неподання вказаного доказу до суду першої інстанції апелянт зазначає, що доручення від 27.04.2026 № 125/2/2/1-13878 подається разом з апеляційною скаргою у зв`язку з необхідністю спростування висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі, а його неподання під час розгляду заяви про скасування заходів забезпечення позову зумовлено стислими процесуальними строками розгляду такої заяви, що, на думку апелянта, об`єктивно обмежило можливість належного формування, систематизації та подання повного обсягу доказів з огляду на складну організаційну структуру товариства.
Безпосередньо в судовому засіданні представники відповідача-1, позивача у вирішенні клопотання про долучення додаткового доказу поклалися на розсуд суду.
Частинами 1-3 статті 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи" і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою) (постанова Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №909/722/14).
У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу України покладається саме на заявника, а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини.
Частинами 1, 4 статті 80 ГПК України встановлено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен письмово повідомити суд про такий доказ, зазначити причини неможливості його подання у визначений строк, а також надати докази, які підтверджують, що ним вчинено всі залежні від нього дії, спрямовані на отримання та подання такого доказу.
Системний аналіз положень статей 80 та 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими учасник справи обґрунтовує свої вимоги чи заперечення, повинні подаватися до суду першої інстанції у строки, встановлені процесуальним законом для відповідної стадії судового процесу. Прийняття судом апеляційної інстанції доказів, які не були подані до суду першої інстанції, є можливим лише у виняткових випадках, за умови доведення особою існування об`єктивних причин, що не залежали від її волі та унеможливили своєчасне подання таких доказів. Обов`язок доведення наявності зазначених обставин покладається на учасника справи, який заявляє клопотання про прийняття нових доказів.
Надання судом апеляційної інстанції оцінки доказам, які були подані стороною у справі лише до суду апеляційної інстанції (додані до апеляційної скарги) без дослідження причин неподання цих доказів до суду першої інстанції є порушенням вимог статей 80 та 269 ГПК України. Вказане з урахуванням положень статті 282 ГПК України означає, що суд апеляційної інстанції, приймаючи додаткові докази, має викладати мотивувальну частину своєї постанови із зазначенням відповідного обґрунтування заявником неможливості їх подання до суду першої інстанції та з оцінкою апеляційною інстанцією такого обґрунтування.
Апеляційний суд зазначає, що обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Згідно з ст.79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Апеляційний господарський суд зазначає, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Колегія суддів звертає увагу, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч.2 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 7, 13 ГПК України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Колегією суддів встановлено, що доручення про припинення газопостачання від 27.04.2026 №125/2/2/1-13878 було складене до звернення відповідача-1 із заявою про скасування заходів забезпечення позову, існувало на момент її подання та розгляду судом першої інстанції, а також перебувало у володінні самого відповідача-1 як особи, яка його видала, відтак зазначений доказ міг бути поданий до суду першої інстанції під час розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову.
Посилання відповідача-1 на стислі процесуальні строки розгляду заяви про скасування заходів забезпечення позову та складну організаційну структуру товариства колегія суддів відхиляє, оскільки такі обставини самі по собі не свідчать про наявність причин, що об`єктивно не залежали від волі заявника у розумінні ч.3 ст.269 ГПК України. Крім того, матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідач-1 під час розгляду судом першої інстанції заяви про скасування заходів забезпечення позову повідомляв суд про неможливість подання зазначеного доказу або вчиняв дії, передбачені ч.4 ст.80 ГПК України.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції відмовляє у прийнятті до розгляду доручення про припинення газопостачання від 27.04.2026 №125/2/2/1-13878, оскільки відповідачем-1 не доведено існування виняткового випадку та неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а відтак відсутні передбачені ч.3 ст.269 ГПК України підстави для прийняття та оцінки зазначеного доказу судом апеляційної інстанції, а його прийняття за відсутності встановлених законом виняткових підстав суперечило б принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Безпосередньо в судовому засіданні представники відповідача-1, позивача повністю підтримали вимоги та доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.
Колегія суддів, заслухавши пояснення представників відповідача-1 та позивача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, ухвалу місцевого господарського суду - залишити без змін.
При цьому колегія суддів виходила з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, Комунальне підприємство Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" та Вінницької філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Поряд з цим позивачем подано заяву про зміну предмета позову, відповідно до якої Комунальне підприємство Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" просило прийняти таку заяву та вважати зміненим предмет позову у справі № 902/579/26, подальший розгляд справи здійснювати з урахуванням позовних вимог у такій редакції:
- визнати протиправними дії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" щодо примусового припинення (обмеження) постачання/розподілу природного газу Комунальному підприємству Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" у зв`язку із заборгованістю за договором від 28.10.2025 № 2302-ТКЕ(25)-01;
- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" та Вінницьку філію Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" здійснити всі залежні від них дії, необхідні для відновлення постачання/розподілу природного газу на об`єкти позивача за адресою: вул. 600-річчя, буд. 13, м. Вінниця, 21100, EIC-код 56XQ0000X3INL00T.
Разом із позовною заявою в підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" надійшла заява Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачам до набрання законної сили рішенням у справі вчиняти дії, спрямовані на припинення (обмеження) постачання/розподілу природного газу на об`єкти позивача на підставі доручення (доручень) Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", виданих у зв`язку із наявністю заборгованості за договором від 28.10.2025 №2302-ТКЕ(25)-01, у тому числі за дорученнями, що змінюють дату або форму реалізації такого припинення.
Мотивуючи заяву про забезпечення позову, позивач зазначив про наявність реальної та безпосередньої загрози припинення (обмеження) постачання та розподілу природного газу на його об`єкти у зв`язку із заборгованістю за договором від 28.10.2025 №2302-ТКЕ(25)-01, що підтверджується дорученням постачальника та повідомленнями про припинення газопостачання. 
При цьому заявник звернув увагу, що відповідачем-2 двічі направлялися повідомлення про припинення газопостачання із різними датами його здійснення, що, на думку позивача, свідчить про триваючий характер загрози.
Позивач вказував, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист його прав, оскільки фактичне припинення газопостачання потребуватиме додаткових заходів для його відновлення та може спричинити виникнення нових спорів. На його переконання, заявлений захід забезпечення є співмірним із предметом позову, спрямований на збереження існуючого становища до вирішення спору по суті та не позбавляє відповідачів можливості реалізувати інші передбачені законом способи захисту своїх прав, зокрема, щодо стягнення заборгованості.
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 30.04.2026 у справі №902/579/26 заяву Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" про вжиття заходів забезпечення позову, задоволено.
Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" та Вінницькій філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" вчиняти дії, спрямовані на припинення (обмеження) постачання/розподілу природного газу на об`єкти Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго".
Як вбачається з матеріалів справи, 06.05.2026 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" надійшло клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Господарського суду Вінницької області від 30.04.2026 у справі № 902/579/26.
В обґрунтування зазначеного клопотання Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" посилалося на те, що 30.04.2026 ним на адресу Вінницької філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" та Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" направлено повідомлення № 125/2/2/1-14249 про відкликання доручення про припинення газопостачання, у зв`язку з чим, на думку заявника, відпали підстави для подальшого застосування заходів забезпечення позову.
Місцевий господарський суд, розглянувши клопотання про скасування заходів забезпечення позову, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються дані вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про відсутність правових підстав для його задоволення.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначені статтею 136 ГПК України, згідно з якою господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Отже, забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.
Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Відповідно до ст.145 ГПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову, розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.
Оскільки забезпечення позову є гарантією задоволення законних вимог позивача, то суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення. При цьому обов`язковим є подання заявником доказів того, що після вжиття судом відповідних заходів забезпечення позову змінились обставини, що спричинили їх застосування. Тобто, обґрунтування необхідності скасування забезпечення позову полягає в доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про скасування забезпечення позову.
Отже, чинним ГПК України передбачена незмінність заходів забезпечення позову до часу виконання рішення або зміни способу його виконання. Винятком з цих правил є випадки, коли: 1) потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або 2) змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або 3) забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.
Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Під час розгляду заяви про скасування заходів забезпечення позову суд не оцінює правомірність та доцільність вжиття ним заходів забезпечення позову, а лише з`ясовує, чи потреба у забезпеченні позову відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.
Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Як вбачається матеріалів справи, підставою для вжиття заходів забезпечення позову ухвалою Господарського суду Вінницької області від 30.04.2026 слугували, зокрема, повідомлення Вінницької філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" від 17.04.2026 №1267 та від 28.04.2026 №1336 про припинення (обмеження) газопостачання Комунальному підприємству Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго", видані на виконання доручення Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" від 31.03.2026 №125/2/2/1-11129.
Звертаючись до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" як на підставу для її задоволення посилалося виключно на направлення повідомлення від 30.04.2026 №125/2/2/1-14249 про відкликання доручення від 27.04.2026 №125/2/2/1-13878.
Разом з тим колегія суддів зазначає, що незалежно від того, чи розцінювати доручення від 27.04.2026 №125/2/2/1-13878 як окреме доручення чи як документ, яким продовжено строк виконання доручення від 31.03.2026 №125/2/2/1-11129, саме по собі його відкликання не свідчить про відпадання обставин, які стали підставою для застосування заходів забезпечення позову та не є безумовною підставою для їх скасування у розумінні ст.145 ГПК України.
Предметом розгляду заяви про скасування заходів забезпечення позову є не повторна перевірка правильності висновків суду щодо необхідності їх застосування, а встановлення того, чи після постановлення ухвали про забезпечення позову відпала потреба у таких заходах або змінилися обставини, що зумовили їх застосування.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що після постановлення ухвали Господарського суду Вінницької області від 30.04.2026 відпала загроза припинення газопостачання Комунальному підприємству Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" або змінилися обставини, які стали підставою для застосування заходів забезпечення позову, тоді як саме лише повідомлення про відкликання доручення від 27.04.2026 №125/2/2/1-13878 за наведених обставин не підтверджує відсутності ризику порушення прав позивача, на запобігання якому були спрямовані відповідні заходи забезпечення позову.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що заявником не доведено наявності передбачених ст.145 ГПК України підстав для скасування заходів забезпечення позову, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою.
Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апелянта про те, що вжиті ухвалою Господарського суду Вінницької області від 30.04.2026 заходи забезпечення позову є тотожними заявленим позовним вимогам, оскільки зазначені доводи фактично стосуються законності ухвали про забезпечення позову, тоді як у межах цього апеляційного провадження перевіряється законність ухвали про відмову у скасуванні таких заходів, а відтак вирішенню підлягає виключно питання про наявність чи відсутність передбачених ст.145 ГПК України підстав для їх скасування.
Сам по собі факт направлення Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" повідомлення від 30.04.2026 №125/2/2/1-14249 про відкликання доручення від 27.04.2026 №125/2/2/1-13878, навіть за умови врахування такого повідомлення, не свідчить про припинення існування обставин, які зумовили застосування заходів забезпечення позову, оскільки заявником не доведено, що після постановлення ухвали про забезпечення позову усунуто ризик припинення газопостачання або відпала необхідність у збереженні існуючого стану правовідносин сторін до вирішення спору по суті.
Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що фактичне припинення газопостачання не відбулося, також не можуть бути покладені в основу скасування заходів забезпечення позову, адже забезпечення позову, будучи превентивним процесуальним інститутом, спрямоване саме на недопущення настання можливих негативних наслідків, а не на їх усунення після фактичного порушення прав позивача.
Наявність у позивача заборгованості за договором постачання природного газу та посилання апелянта на передбачене договором і законодавством право ініціювати припинення газопостачання самі по собі не підтверджують існування обставин, визначених ст.145 ГПК України, з якими закон пов`язує можливість скасування раніше застосованих заходів забезпечення позову.
Посилання апелянта на порушення балансу інтересів сторін також не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, оскільки застосовані заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, не вирішують спір по суті та спрямовані виключно на збереження існуючого фактичного становища сторін до ухвалення судового рішення, тоді як доказів того, що їх подальше застосування позбавляє відповідача можливості реалізувати інші передбачені законом способи захисту своїх прав, матеріали справи не містять.
Отже, наведені в апеляційній скарзі обставини у своїй сукупності не спростовують правильності висновків місцевого господарського суду щодо відсутності передбачених ст.145 ГПК України підстав для скасування заходів забезпечення позову, а фактично зводяться до незгоди апелянта із висновками суду про необхідність їх застосування, що не є предметом перегляду у межах цього апеляційного провадження.
Резюмуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий господарський суд повно і всебічно з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення
Згідно приписів ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що ухвала Господарського суду Вінницької області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для її скасування. 
Керуючись ст. ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" залишити без задоволення. 
2. Ухвалу Господарського суду Вінницької області від 11 травня 2026 року у справі №902/579/26 залишити без змін. 
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст постанови складений "22" липня 2026 р.

Головуюча суддя Коломис В.В. 

Суддя   Саврій В.А. 

Суддя   Поліщук П.Я.