Справа № 615/1744/26
Провадження № 2/615/670/26
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2026 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Логвінова А.О.,
за участю секретаря судового засідання Партоли О.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Валки Харківської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 615/1744/26
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп»
до  ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Стислий зміст (виклад) позовних вимог.

15 червня 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп»(далі по тексту - позивач, ТОВ «Деал Фінанс Груп») звернулось до Валківського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_1 ), у якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики № 74718759 від 13 січня 2022 року у розмірі 16 172,95 грн. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 13 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 74718759, за умовами якого останній отримав позику у розмірі 10 800,00 грн строком на 30 днів, до 12 лютого 2022 року, зі сплатою відсотків. 
02 листопада 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» (фактор) укладено договір факторингу № 029-021122, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується прийняти такі права вимоги та сплатити клієнту ціну придбання за відповідний реєстр за плату, у передбачений цим договором спосіб. 
Згідно з Реєстром прав вимог № 12/12/22 від 12 грудня 2022 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором позики № 74718759.
05 грудня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» (фактор) укладено договір факторингу № 05/12/25-01, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується прийняти такі права вимоги та сплатити клієнту ціну придбання за відповідний реєстр за плату, у передбачений цим договором спосіб.
Згідно з Реєстром прав вимог № 05/12/25 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № 74718759 від 13 січня 2022 року у загальному розмірі 16 172,95 грн, з яких 10 800,00 грн – заборгованість за основною сумою позики, 5 372,95 грн – заборгованість за процентами.

Стислий зміст (виклад) заяв по суті справи. 

Заяви по суті справи від сторін не надходили. 

Аргументи (позиції) учасників справи. 

Представник позивача у судове засідання не з`явилась. Подала до суду клопотання, у якому просить розглядати справу за відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп». Також зазначив, що у разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток до електронного кабінету особи, що підтверджується довідками про доставку електронного документа. 
Згідно п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.
Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Рух справи. 

Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 30 червня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 

13 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 74718759 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) (далі – договір позики) (а.с. 18).
Відповідно до п. 1 договору позики за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю проценти від суми позики.
Згідно з п. 2 договору позики сторонами визначено наступні основні параметри позики:
п. 2.1 – сума позики становить 10 800,00 грн;
п. 2.2 – строк позики (строк договору) становить 30 днів;
п. 2.3 – процентна ставка (базова) становить 1,99 % на день та є фіксованою.
У п. 2 договору позики також визначено дату надання позики – 13 січня 2022 року, дату повернення позики – 12 лютого 2022 року, знижену процентну ставку – 0,597 % на день, процентну ставку за понадстрокове користування позикою – 2,70 % на день, орієнтовну реальну річну процентну ставку – 642,22 %, орієнтовну загальну вартість позики – 12 734,28 грн.
Відповідно до п. 4 договору позики проценти за договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики.
Пунктом 5.2 договору позики передбачено, що позичальник до моменту підписання договору вивчив договір та Правила надання грошових коштів у позику, що розміщені на сайті позикодавця, а зазначена у Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації йому зрозумілі.
Пунктом 12 договору позики визначено, що договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття пропозиції та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Згідно з п. 17 договору позики, якщо сума позики, зазначена у п.п. 2.1 п. 2 договору, перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад установлений договором строк нараховується процентна ставка за понадстрокове користування позикою у розмірі, визначеному п. 2 договору за кожен день такого користування.
Пунктом 19 договору позики передбачено, що інші умови правочину регулюються Правилами, які є невід`ємною частиною договору.
Договір позики підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором 38gH0S18Gz.
У договорі зазначено дані відповідача, зокрема РНОКПП НОМЕР_1 , паспортні дані, адресу проживання, номер телефону, електронну адресу та номер банківської платіжної картки НОМЕР_2 .
Додатком № 1 до договору позики є таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки, відповідно до якої строк користування позикою становить 30 днів, сума позики – 10 800,00 грн, проценти за користування позикою – 1 934,28 грн, а загальна сума, яка підлягала поверненню 12 лютого 2022 року, – 12 734,28 грн.
Згідно з листом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» від 06 липня 2026 року на ім`я ОСОБА_1 емітовано картку № НОМЕР_3 , рахунок НОМЕР_4 (а.с. 84-85).
З наданої банком виписки вбачається, що 13 січня 2022 року на зазначену картку здійснено переказ у сумі 10 800,00 грн, після чого відповідач здійснював операції з використанням коштів на рахунку.
Позивачем до матеріалів справи також надано Правила надання грошових коштів у позику Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), які містять розділ 7 «Порядок подовження строку користування позикою» (а.с. 21-26).
Крім того, п. 7.12 Правил передбачено, що у разі наявності у позичальника заборгованості на дату закінчення Строку Позики та неоформлення ним Пролонгації Строк Позики автоматично подовжується на один календарний день (Автопролонгація). Згідно з п. 7.13 Правил строк Автопролонгації обчислюється з дня, наступного за днем закінчення Строку Позики, при цьому кінцева дата Строку Позики та кінцева дата строку дії договору змінюються на один календарний день.
За змістом п. 7.14 Правил проценти під час Автопролонгації нараховуються за базовою процентною ставкою, визначеною договором позики. Пунктом 7.15 Правил передбачено можливість повторної Автопролонгації за умови наявності непогашеної позики (її частини) без додаткового документального оформлення та без додаткової згоди позичальника. 
Відповідно до п. 7.16 Правил подовження Строку Позики на умовах Автопролонгації припиняється, якщо протягом 90 Автопролонгацій поспіль позичальником не погашено позику.
З наданого Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» розрахунку заборгованості за договором позики № 74718759 від 13 січня 2022 року вбачається, що сума позики становила 10 800,00 грн (а.с. 10-12).
За період з 13 січня 2022 року по 24 лютого 2022 року включно проценти нараховувались у розмірі 64,48 грн за кожен день користування позикою, що відповідає зниженій процентній ставці 0,597 % на день.
11 лютого 2022 року відповідачем здійснено платіж у розмірі 838,24 грн, який у розрахунку зараховано в рахунок погашення нарахованих процентів.
За період з 25 лютого 2022 року по 24 квітня 2022 року проценти за користування позикою не нараховувались.
Починаючи з 25 квітня 2022 року по 26 травня 2022 року включно кредитором знову здійснювалось нарахування процентів у розмірі 107,46 грн за кожен день. При цьому у самому розрахунку не зазначено окремої процентної ставки, на підставі якої визначено щоденне нарахування саме у розмірі 107,46 грн.
Починаючи з 27 травня 2022 року подальше нарахування процентів за розрахунком не здійснювалось.
Всього за розрахунком первісного позикодавця нараховано процентів у сумі 6 211,19 грн. З урахуванням сплачених відповідачем 838,24 грн залишок заборгованості за процентами визначено у розмірі 5 372,95 грн.
Таким чином, заборгованість у загальному розмірі становить 16 172,95 грн, з яких 10 800,00 грн – заборгованість за основною сумою позики та 5 372,95 грн – заборгованість за процентами, о також узгоджується з розрахунком заборгованості, наданим Товариством з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» (а.с. 8-9).
02 листопада 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» (фактор) укладено договір факторингу № 029-021122, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується прийняти такі права вимоги та сплатити клієнту ціну придбання за відповідний реєстр за плату, у передбачений цим договором спосіб (а.с. 27-30). 
Згідно з Реєстром прав вимог № 12/12/22 від 12 грудня 2022 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором позики № 74718759 (а.с. 30 зворот – 31).
05 грудня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» (фактор) укладено договір факторингу № 05/12/25-01, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується прийняти такі права вимоги та сплатити клієнту ціну придбання за відповідний реєстр за плату, у передбачений цим договором спосіб (а.с. 52-55).
Згідно з Реєстром прав вимог № 05/12/25 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № 74718759 від 13 січня 2022 року у загальному розмірі 16 172,95 грн, з яких 10 800,00 грн – заборгованість за основною сумою позики, 5 372,95 грн – заборгованість за процентами (а.с. 56-57).

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частинами 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про електронну комерцію».
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначений порядок укладення електронного договору. Зокрема, відповідно до частини 3 цієї статті, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Частинами 4 та 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис.
За правилами ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як вбачається з матеріалів справи, договір позики № 74718759 від 13 січня 2022 року містить основні істотні умови, характерні для таких видів договорів, зазначено суму позики, дату видачі, строк повернення грошових коштів, розмір процентів, умови кредитування.
Вказаний договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
За вказаних обставин, суд вважає встановленим факт укладення відповідачем договору позики № 74718759 від 13 січня 2022 року.
Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Судовим розглядом встановлено, що за договором позики відповідач отримав кошти у загальному розмірі 10 800,00 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку відповідача. 
Строк повернення позики у розмірі 10 800,00 грн був узгоджений сторонами у договорі позики та настав 12 лютого 2022 року. 
З наданих позивачем розрахунків заборгованості вбачається, що відповідач не повернув отриману суму позики, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за основною сумою позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Що стосується позовних вимог про стягнення відсотків за договором позики, суд зазначає наступне. 
Як вбачається з умов договору позики № 74718759 від 13 січня 2022 року, сторонами погоджено строк користування позикою тривалістю 30 днів, датою повернення позики визначено 12 лютого 2022 року, знижена процентна ставка становить 0,597 % на день.
Відповідно до Додатку № 1 до договору позики за погоджений сторонами строк користування позикою розмір процентів становить 1 934,28 грн, а загальна сума, яка підлягала поверненню позичальником станом на 12 лютого 2022 року, становить 12 734,28 грн.
З розрахунку заборгованості вбачається, що 11 лютого 2022 року відповідачем здійснено платіж у розмірі 838,24 грн, який первісним позикодавцем враховано в рахунок погашення нарахованих процентів.
Разом із тим з наданого позивачем розрахунку вбачається, що нарахування процентів продовжувалось і після визначеної договором дати повернення позики – 12 лютого 2022 року.
Так, за період з 13 січня 2022 року по 24 лютого 2022 року проценти нараховувались у розмірі 64,48 грн за кожен день користування позикою. За період з 25 лютого 2022 року по 24 квітня 2022 року проценти не нараховувались, а з 25 квітня 2022 року по 26 травня 2022 року кредитором здійснювалось нарахування процентів у розмірі 107,46 грн за кожен день.
На обґрунтування можливості продовження строку користування позикою позивачем до матеріалів справи надано Правила надання грошових коштів у позику Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», якими передбачено порядок пролонгації та автопролонгації строку позики.
Водночас безпосередньо договором позики № 74718759 від 13 січня 2022 року порядок та умови продовження строку користування позикою не визначені. Пункт 5.2 договору містить лише посилання на передбачені Правилами процедуру та наслідки оформлення подовження строку користування позикою (пролонгації) або застосування автопролонгації.
Надані позивачем Правила не містять підпису відповідача. Крім того, договір позики не містить дати затвердження, номера редакції чи інших ідентифікуючих ознак Правил, які б давали можливість встановити, з якою саме редакцією Правил відповідач був ознайомлений та погодився під час укладення договору позики.
Матеріали справи також не містять доказів направлення відповідачу саме тієї редакції Правил, яка надана позивачем до суду, доказів її підписання відповідачем чи інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували погодження сторонами саме тих умов щодо пролонгації та автопролонгації, на які посилається позивач.
За таких обставин суд не має підстав вважати доведеним, що передбачені наданими позивачем Правилами умови щодо автоматичного продовження строку позики були погоджені ОСОБА_1 та становили частину укладеного сторонами договору позики.
Додаткової угоди або іншого підписаного відповідачем документа, яким було б змінено визначену договором дату повернення позики – 12 лютого 2022 року, матеріали справи не містять.
Отже, суд виходить із того, що погоджений сторонами строк користування позикою закінчився 12 лютого 2022 року.
Окрім того, за частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина 2 статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.
Суд зазначає, що уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.
Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.
За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.
Отже, припис абзацу другого частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України.
Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19).
Як вбачається з договору позики, позика надана строком на 30 дні та термін її повернення визначено 12 лютого 2022 року. 
Таким чином, у даному випадку встановлено, що строк кредитування становить до 12 лютого 2022 року, доказів продовження строку дії договору позики матеріали справи не містять, що в свою чергу свідчить про те, що проценти за користування кредитом також нараховувались поза межами строку дії договору.
У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
З огляду на встановлені вище обставини, враховуючи, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за договором позики, відповідно після 12 лютого 2022 року (закінчення строку кредитування) кредитор не мав права нараховувати відповідачу проценти за користування позикою.
Таким чином, оскільки право кредитора нараховувати проценти за користування кредитом припинилося 12 лютого 2022 року, тому нарахування процентів за користування кредитом починаючи з 12 лютого 2022 року є безпідставним та не породжує у відповідача обов`язку сплачувати ці кошти.
Договором позики передбачені відсотки за понадстрокове користування позикою, при цьому відомостей, що такі відсотки є мірою відповідальності за порушення грошового зобов`язання згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, матеріали справи не містять. 
Приймаючи до уваги встановлені вище обставини, суд доходить висновку, що розмір заборгованості за процентами за договором позики № 74718759 від 13 січня 2022 року, нарахованими в межах погодженого сторонами строку користування позикою за зниженою процентною ставкою 0,597 % на день, становить 1 096,04 грн, виходячи з такого розрахунку: 10 800,00 грн ? 0,597 % = 64,476 грн за один день; 64,476 грн ? 30 днів = 1 934,28 грн; 1 934,28 грн – 838,24 грн, сплачених відповідачем та зарахованих первісним позикодавцем у рахунок погашення процентів, = 1 096,04 грн.
Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
З аналізу долучених до матеріалів справи доказів підтверджений факт відступлення права грошової вимоги на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» до боржника ОСОБА_1 за договором позики № 74718759 від 13 січня 2022 року. 
Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених договором позики, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
На час розгляду справи судом відповідач не надав даних, що свідчать про добровільне погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за договором позики у добровільному порядку.
За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики № 74718759 від 13 січня 2022 року у розмірі 11 896,04 грн, з яких: 10 800,00 грн — заборгованість за позикою; 1 096,04 грн — заборгованість за процентами.

Розподіл судових витрат.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
При зверненні до суду з цим позовом позивачем сплачено 2 662,40 грн судового збору за подання позову (позов подано через систему Електронний Суд»), що підтверджується платіжною інструкцією від 12 червня 2026 року (а.с. 1).
Приймаючи до уваги, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1 958,33 грн (11 896,04 / 16 172,95 х 2 662,40 = 1 958,33).
Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65цс22).
У вказаних постановах Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500,00 грн до матеріалів справи надано копії наступних документів: договір № 22-08/25/ДІЛ про надання правничої допомоги від 22 серпня 2025 року, укладений між адвокатом Ткаченко Юлією Олегівною та Товариством з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» (а.с. 58-60); витяг з акта від 16 лютого 2026 року № 8-ДІЛ приймання-передачі наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги № 22-08/25/ДІЛ від 22 серпня 2025 року, згідно з яким вартість послуг з правничої допомоги щодо боржника ОСОБА_1 складає 4 500,00 грн та включає в себе: вивчення наявних у клієнта документів, проведення їх аналізу, визначення правової позиції, аналіз судової практики та збір документів/доказів – 500,00 грн; судовий супровід у суді першої інстанції, у тому числі підготовку, складання та подання позовної заяви, за необхідності інших заяв по суті справи, а також представництво інтересів клієнта в суді – 4 000,00 грн (а.с. 61); платіжну інструкцію № 579942739.1 від 05 березня 2026 року про перерахування Товариством з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» адвокату Ткаченко Юлії Олегівні 193 500,00 грн за договором про надання правничої допомоги № 22-08/25/ДІЛ від 22 серпня 2025 року згідно з актом приймання-передачі наданої правничої допомоги № 8-ДІЛ від 16 лютого 2026 року (а.с. 63); акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги, згідно з яким адвокату Ткаченко Юлії Олегівні передано, зокрема, справу щодо ОСОБА_1 для складання позовної заяви та представництва інтересів клієнта в суді (а.с. 62-63); копію ордера серії АХ № 1287256 від 03 вересня 2025 року на надання Товариству з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» адвокатом Ткаченко Юлією Олегівною правничої допомоги за договором № 22-08/25/ДІЛ від 22 серпня 2025 року (а.с. 64).
Дослідивши докази, надані на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, суд, керуючись критеріями, визначеними частиною третьою статті 141 ЦПК України, доходить висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500,00 грн відповідає критерію реальності адвокатських послуг та критерію обґрунтованості їхнього розміру, такі витрати мають характер необхідних і пропорційні із складністю справи та виконаною адвокатським об`єднанням роботою.
На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що позов підлягає частковому задоволенню, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 309,98 грн (11 896,04/ 16 172,95 х 4 500 = 3 309,98 грн).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 141, 259, 264-265, 268, 273, 280-284, 289, 351-352, 354-355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» заборгованість за договором позики № 74718759 від 13 січня 2022 року у загальному розмірі 11 896 (одинадцять тисяч вісімсот дев`яносто шість) грн 04 коп, з яких: 10 800 (десять тисяч вісімсот) грн 00 коп – заборгованість за позикою; 1 096 (одна тисяча дев`яносто шість) грн 04 коп – заборгованість за процентами.
У задоволенні іншої частини позову – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 958 (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят вісім) грн 33 коп, та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 309 (три тисячі триста дев`ять) грн 98 коп.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп», місцезнаходження: Київська область, м. Ірпінь, вул. Садова, 31/33, офіс 40/3, код ЄДРПОУ: 44280974.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 18 серпня 2026 року.

Суддя           А.О. Логвінов