Номер провадження: 22-ц/813/4721/26 
Справа № 523/17944/25
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого - Громіка Р.Д.,
суддів - Драгомерецького М.М., Комлевої О.С.,
за участю секретаря - Скрипченко Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Пересипського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса), про усиновлення повнолітньої особи,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА.
Короткий зміст заяви про усиновлення.
29 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про усиновлення повнолітньої особи ОСОБА_2 , за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Пересипського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), згідно якої просить суд: 
- оголосити ОСОБА_1 усиновлювачем повнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 
- зобов`язати Приморський Відділ ДРАЦС внести до актового запису № 96 від 06 грудня 1996 року про народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 зміни, зазначивши в графі «Батько дитини» замість " ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України" дані усиновлювача « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України».
Заява вмотивована тим, що заявник перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . На момент укладання шлюбу з ОСОБА_3 проживав її син ОСОБА_2 . Батько дитини і перший чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , рішенням Первомайського районного суду Автономної Республіки Крим від 16.11.2009 року по справі №2о-89/2009 за заявою ОСОБА_5 з участю заінтересованої особи - Первомайської селищної ради Первомайського району Автономної Республіки Крим, був визнаний безвісно відсутнім з 01.01.1998 року. Рішення суду набрало законної сили 27.11.2009 року.
Заявник вказує в заяві, що він із усиновлюваною особою перебуває в теплих стосунках як батько та син, з моменту реєстрації шлюбу із ОСОБА_3 заявник здійснював виховання та утримання ОСОБА_2 .
Заявник переконаний, що усиновлення повнолітнього ОСОБА_2 є доцільним та таким, що відповідає його інтересам.

Короткий зміст ухвалу суду першої інстанції.
Рішенням Пересипського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2025 року У задоволені заяви ОСОБА_1 за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Пересипського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса), про усиновлення повнолітньої особи відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити вимоги заяви, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що:
1) законодавець використав сполучник «або», що означає альтернативність умов: особа не має матері, батька (тобто є сиротою) або особа була позбавлена піклування батьків. Суд першої інстанції помилково звузив застосування норми лише до першої альтернативи, проігнорувавши другу. ОСОБА_2 відповідає другій альтернативі:
- батько ОСОБА_2 був визнаний безвісно відсутнім з 01 січня 1998 року, коли дитині був 1 рік і 1 місяць;
- з 1998 року дитина фактично була позбавлена батьківського піклування з боку біологічно батька протягом 27 років (з 1998 року до 2025 року).
Також скаржник посилається на те, що відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» діти, позбавлені батьківського піклування, включають дітей, батьки яких визнані безвісно відсутніми.
2) суд першої інстанції не врахував сукупність обставин, які у своїй єдності становлять виняткові: а) тривалість фактичних батьківсько-синівських відносин; б) раннє позбавлення батьківського піклування; в) формування єдиної сім`ї; г) юридична необхідність; д) взаємна воля сторін. 

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог заяви, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про усиновлення.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні.
Зміст наведених норм корелює з положеннями процесуальних кодексів, які передбачають, що судові рішення підписуються "всім складом суду" (ч. 7 ст. 268, ч. 3 ст. 381, ч. 3 ст. 415 ЦПК) і явно свідчить, що їх призначення полягає у забезпеченні легітимності судового акта як результату діяльності саме того складу суду, який розглядав справу. Вимога підписання рішення всіма суддями виконує гарантійну функцію: вона покликана підтвердити, що кожен із суддів, зазначених у рішенні, брав участь у його ухваленні та засвідчив результат судового розгляду.
Отже, наявність у процесуальному законодавстві такої підстави скасування судового рішення, як відсутність на ньому підпису складу суду, пов`язана з необхідністю усунення будь-яких сумнівів щодо складу суду, який розглядав справу, та справжнього (дійсного) змісту ухваленого цим складом суду рішення, а її імперативний характер покликаний забезпечити неухильне дотримання суддями свого обов?язку підписати судове рішення, навіть якщо вони мали щодо нього окрему думку.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про усиновлення.
Згідно з ч. 4 ст. 293 ЦПК України у випадках, встановлених пунктами 1, 3, 4, 9, 10 частини другої цієї статті, розгляд справ проводиться судом у складі одного судді і двох присяжних.
Таким чином, складом суду у даній категорії справ є суддя і двоє присяжних.
З матеріалів справи вбачається, що протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.2025 визначено головуючого суддю (суддю доповідача): Аліну С.С.
Протоколом автоматизованого визначення присяжних від 12.09.2025 визначено присяжних: Косовський А.А. та Кременюк Ю.Ю.
У короткому тексті рішення Пересипського районного суду Одеської області від 03 грудня 2025 року у описовій частині вказано такий склад суду: головуюча суддя - Аліна С.С., присяжні: Косовський А.А., Кременюк Ю.Ю.
У повному тексті рішення Пересипського районного суду Одеської області від 032 грудня 2025 року у описовій частині вже вказано склад суду як головуюча суддя Аліна С.С.
Ні короткий текст, ні повний текст оскаржуваного судового рішення не містить підписів присяжних.
Враховуючи зазначене, колегія суддів доходить висновку, що це є самостійною підставою для скасування рішення у зв`язку із порушенням норм процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у задоволенні заяви про усиновлення необхідно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до частини першої статті 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім?ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу.
Згідно із частиною другою статті 208 СК України у виняткових випадках суд може постановити рішення про усиновлення повнолітньої особи, яка не має матері, батька або була позбавлена їхнього піклування. У цьому разі суд бере до уваги сімейний стан усиновлювача, зокрема відсутність у нього своїх дітей, та інші обставини, що мають істотне значення.
У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 судам роз`яснено, що у зв`язку із включенням у СК України правових норм про усиновлення повнолітньої особи необхідно брати до уваги, що така особа може бути усиновлена лише у виняткових випадках, зокрема, якщо вона є сиротою або була позбавлена батьківського піклування до досягнення повноліття. Враховуючи винятковий характер права на усиновлення повнолітньої особи, суди мають установлювати при розгляді справ цієї категорії додаткові обставини, зокрема, необхідність усиновлення і неможливість оформлення іншого правового зв`язку між особою, яку бажають усиновити, та особою, яка хоче це зробити (складення заповіту тощо). При цьому звернення до суду із заявою про усиновлення не повинно бути зумовлене бажанням досягти іншого правового наслідку, ніж юридичне оформлення родинного зв`язку (можливо, вже наявного фактично). Слід також з`ясовувати наявність чи відсутність в усиновлювача своїх дітей. Закон не встановлює заборони на усиновлення повнолітньої особи тією, яка має власних дітей, проте на цей факт необхідно зважати виходячи із обставин, що визначають можливість рідних дітей бути спадкоємцями. У кожному конкретному випадку суд при вирішенні питання про усиновлення повнолітньої особи може врахувати й інші обставини.
Отже, усиновлення повнолітньої особи допускається за наявності двох юридичних фактів: 1) відсутності в усиновлюваної особи батька, матері або позбавлення такої особи їхнього піклування; 2) наявність виключної обставини чи їх сукупності, які свідчать про те, що відхід від загальних правил щодо усиновлення не буде суперечити моральним засадам суспільства, буде відповідати інтересам всіх заінтересованих осіб, і що в інший спосіб захистити їх інтереси неможливо.
Подібний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 14 травня 2025 року у справі №522/21154/23 (провадження № 61-2347св25).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлено, що заявник перебував у зареєстрованому шлюбі з 27 грудня 2005 року з ОСОБА_3 , що підтверджується копією Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а.с.23).
На момент укладання шлюбу з ОСОБА_3 проживав її син ОСОБА_2 . У свідоцтві про народження батьком вказано ОСОБА_4 (а.с.27).
Батько дитини і перший чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , рішенням Первомайського районного суду Автономної Республіки Крим від 16.11.2009 року по справі №2о-89/2009 за заявою ОСОБА_5 з участю заінтересованої особи - Первомайської селищної ради Первомайського району Автономної Республіки Крим, був визнаний безвісно відсутнім з 01.01.1998 року. Рішення суду набрало законної сили 27.11.2009 року (а.с.29).
Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_4 не є сиротою, оскільки у нього є матір - ОСОБА_3 , яка протягом життя, за відсутності доказів протилежного, надавала сину відповідне піклування. 
Хоча батько ОСОБА_4 визнаний безвісно відсутнім у 1998 році, коли йому було майже 2 роки, проте він не може вважатися «сиротою» в розумінні положень Закону України «Про охорону дитинства».
Отже, апеляційний суд доходить висновку, що ОСОБА_4 не був сиротою або позбавленим батьківського піклування до досягнення повноліття, батьківських прав його батьки не позбавлялися.
Безпідставними є посилання ОСОБА_1 , що такими винятковими обставинами для усиновлення повнолітньої особи є прояв турботи, надання допомоги один одному, сумісне проживання, сприйняття відповідальності один за одного та інше.
Так, усиновлення повнолітніх осіб є виключенням з загального правила, і саме тому суд зобов`язаний детально розглянути обставини, які зумовили бажання осіб здійснити усиновлення. Проявляти турботу та надавати допомогу один одному сторони можуть і без юридичного оформлення родинного зв`язку.
Крім того, як зазначено в заяві ОСОБА_1 , метою усиновлення є юридичне оформлення родинного зв`язку, який склався протягом багатьох років. Так, необхідність офіційного оформлення між ними фактичних відносин як батька та сина виникла задля уникнення незручностей, пов`язаних з відсутністю документального підтвердження родинних відносин, пов`язаних із спадковими відносинами, зміни прізвища та по батькові усиновлюваної особи, тощо.
Разом з тим, вказані доводи не свідчать про наявність виняткових обставин для усиновлення повнолітнього ОСОБА_2 .
Колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи заявником не наведено жодної виключної обставини, яка вказувала б на те, що усиновлення повнолітнього ОСОБА_4 є єдиним можливим способом захисту інтересів у відносинах між ним та ОСОБА_6 .
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Щодо доводів апеляційної скарги.
Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.
Щодо доводів апеляційної скарги, які зазначені у пункті першому розділу доводи апеляційної скарги, то колегія суддів зазначає таке.
Згідно із частиною другою статті 208 СК України у виняткових випадках суд може постановити рішення про усиновлення повнолітньої особи, яка не має матері, батька або була позбавлена їхнього піклування. У цьому разі суд бере до уваги сімейний стан усиновлювача, зокрема відсутність у нього своїх дітей, та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовились батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, та безпритульні діти.
Таким чином, тлумачення цих норм дає підстави дійти висновку, що дитина є такою, що позбавлена батьківського піклування, у випадках відсутності двох батьків.
Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Таким чином, розглядаючи справу, судова колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, 

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2025 року скасувати.
Постановити у справі нове судове рішення.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Пересипського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса), про усиновлення повнолітньої особи, відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 11 серпня 2026 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

О.С. Комлева