Справа № 450/2242/25 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А. 
Провадження № 22-ц/811/895/26 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 вересня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Ванівського О.М.,
суддів: Савуляка Р.В., Цяцяка Р.П., 
секретаря: Якимчук Л.С.
з участю: представника апелянта – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та його представника – адвоката Козак В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 – адвоката Підбірного Миколи Ярославовича на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Моісєєва Ольга Ярославівна про визнання іпотеки такою, що припинена, зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення відповідних записів з державних реєстрів, - 

в с т а н о в и в:
В травні 2026 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Моісєєва Ольга Ярославівна про визнання іпотеки такою, що припинена, зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення відповідних записів з державних реєстрів.
В обґрунтування позову зазначав, що є власником земельної ділянки площею 0,1605 га, кадастровий номер 4623683700:02:001:0140, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2981873446236. Право власності зареєстровано 30.07.2024 на підставі договору дарування від 27.06.2006. Між позивачем та відповідачем 30.08.2010 було укладено договір позики на суму 347 160,00 грн строком на два місяці - до 30.10.2010. З метою забезпечення виконання вказаного зобов`язання позивач передав земельну ділянку в іпотеку відповідачу. Основне зобов`язання за договором позики є припиненим, оскільки строк його виконання закінчився ще 30.10.2010, а будь-які дійсні вимоги відповідачем не заявлялися. Незважаючи на припинення основного зобов`язання, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про обтяження земельної ділянки іпотекою (номер запису 56121112), зареєстрований 30.08.2010, із зазначенням строку виконання основного зобов`язання - 30.10.2010. Таким чином, іпотека фактично продовжує існувати без чинного основного зобов`язання, що суперечить правовій природі іпотеки як способу забезпечення виконання зобов`язання та порушує права позивача як власника, обмежуючи його можливість вільно володіти, користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою.
Оскаржуваним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 лютого 2026 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Моісєєва Ольга Ярославівна про визнання іпотеки такою, що припинена, зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення відповідних записів з державних реєстрів,, - відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_3 – адвокат Підбірний Микола Ярославович подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Вважає, що рішення суду є необґрунтованим, незаконним, необ`єктивним та таким, що прийняте з порушенням норм як матеріального так і процесуального права. 
Стверджує, що у зазначений в Договорі позики строк (до 30.10.2010 року) сума позики в
розмірі 347 160,00 грн. була повернута Позикодавцю готівкою, що узгоджується із умовами п.4 договору позики. Зважаючи на тривалий час (понад 14 років), який минув із моменту укладення Договору іпотеки від 30.08.2010 та Договору позики від 30.08.2010 та його виконання – повернення позики в сумі 347 160,00 грн., у Позивача не зберігся примірник
вказаного Договору позики від 30.08.2010 та Договору іпотеки від 30.08.2010 року.
Звертає увагу суду на те, що із змісту долученого відповідачем до відзиву договору позики, а саме: «Договору позики від 30.08.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Моісєєвою О.Я. за реєстровим номером 2075», не вбачається необхідність наявності будь-якого письмового доказу на підтвердження факту повернення позики за цим договором
(довідки, розписки, платіжного банківського документа, чи іншого письмового
документа).
Також стверджує, що ОСОБА_2 , як Позикодавець за Договором позики від 30.08.2010 та Іпотекодержатель за Договором іпотеки від 30.08.2010, також впродовж тривалого часу (понад 15 років), а саме із 30.10.2010 по даний час не вчиняв жодних дій спрямованих на стягнення заборгованості за основним зобов`язанням в сумі 347 160,00 грн. згідно Договору позики від 30.08.2010, як шляхом пред`явлення позову про стягнення боргу, так і шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що також свідчить про припинення основного зобов`язанням за Договором позики від 30.08.2010 та наявність підстав для припинення іпотеки за Договором іпотеки від 30.08.2010 року.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта – ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги, ОСОБА_2 та його представника – адвоката Козак В.І. на заперечення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін. 
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. 
В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. 
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відмовляючи в задоволенні позову про визнання іпотеки такою, що припинена, зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення відповідних записів з державних реєстрів, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів виконання договору позики від 30.08.2010 року.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції із врахуванням наступного. 
Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,1605 га, кадастровий номер 4623683700:02:001:0140, що розташована в АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування земельної ділянки від 27.06.2006, посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Моісєєвою О.Я. за №2263, зареєстрував право власності від 30.07.2025.
Згідно договору іпотеки №2075 від 30.08.2010, дублікат №3010 посвідченого приватним нотаріусом Моісєєвою О.Я., ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 347160,00 грн. строком до 30.10.2010.
Відповідно до пункту 1.4. Договору Іпотеки сторонами узгоджена вартість предмета іпотеки становить 347160,00 грн.
Відповідно до п. 2.4 Договору Іпотекодавець ( ОСОБА_3 ) гарантує, що предмет іпотеки (земельна ділянка площею 0,1605 га, кадастровий номер 4623683700:02:001:0140, що розташована в АДРЕСА_1 ) є його особистою власністю.
Також п. 4.1.1. зазначає, що у будь-який час протягом строку дії цього договору за умови попереднього, не менш ніж за один робочий день, письмового повідомлення Іпотекодавця ( ОСОБА_3 ) перевіряти документально і в натурі наявність, стан, умови збереження та користування предметом іпотеки.
У статті 5 «Виникнення і припинення права іпотеки» Договору, передбачено, що іпотека виникає з моменту нотаріального посвідчення. Іпотека підлягає державній реєстрації у порядку, визначеному чинним законодавством України. Іпотека припиняється у разі: виконання зобов`язань за договором позики; реалізації предмета іпотеки відповідно до норм діючого законодавства; набуття Іпотекодержателем ( ОСОБА_2 ) права власності на предмет іпотеки; знищення (втрати) предмета іпотеки.
Пунктом 7.1 передбачено, що спори та суперечки в рамках договору сторони передаються на розгляд до суду.
Відповідно до п. 8.3. договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до повного виконання зобов`язання за договором позики.
Також згідно п. 8.4. водночас з нотаріальним посвідченням цього договору за погодженням сторін на предмет іпотеки накладається заборона відчуження в порядку, встановленому діючим законодавством.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 ЦК України).
Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання (стаття 546 ЦК України).
Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України в редакції на час укладення договору іпотеки між сторонами).
Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає, що іпотека серед іншого припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.
У пунктах 41 - 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88цс19) зазначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», частина перша статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, є виконання зобов`язання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16; див. також пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц).
Отже, за відсутності заборгованості позичальника та безпідставності вимог кредитора і припиненні у зв`язку з цим основного зобов`язання іпотека припиняється.
Згідно з частинами першою–четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, мотивовано виходив з того, що позивачем не надано достовірних та достатніх доказів, які б свідчили про виконання ним у повному обсязі зобов`язань перед кредитором.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 не надав доказів на підтвердження відсутності у нього боргових зобов`язань за договором позики від 30 серпня 2010 року, зокрема розписки про повернення коштів, платіжних документів, банківських квитанцій, довідок чи інших письмових доказів, які б підтверджували факт належного виконання зобов`язання. 
Крім того, відповідач заперечує повернення коштів та вказує, що жодних коштів на викання вказаного договору позики не отримував.
Позивачем, відповідно до ст.ст. 12,81 ЦПК України не подано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які підтверджували б виконання зобов`язань за укладеним кредитним договором.
З врахуванням вищенаведених обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність підстав для визнання іпотеки припиненою та обґрунтовано відмовив у заявленому позові.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.
Підстав для зміни чи скасування рішення немає.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -
у х в а л и в:
апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 – адвоката Підбірного Миколи Ярославовича - залишити без задоволення.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 лютого 2026 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 03.09.2026 року.

Головуючий: О.М. Ванівський

Судді: Р.В. Савуляк

Р.П. Цяцяк