| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/15169/24 Головуючий у 1 інстанції: Виноградова Д.О. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.
Суддів Кузьмишиної О.М. Ключковича В.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач – ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просила:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у подальшому нарахуванні та виплаті за період з 01.09.2019 по 22.06.2020, визначеної у місяці підвищення доходу - березні 2018 року, індексації-різниці з розрахунку 4063 гривні 13 копійок щомісячно у відповідності до абзацу шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 що полягає у подальшому ненарахуванні та невиплаті за період з 01.09.2019 по 22.06.2020, визначеної у місяці підвищення доходу - березні 2018 року, індексації-різниці з розрахунку 4063 гривні 13 копійок щомісячно у відповідності до абзацу шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести подальше нарахування та виплату ОСОБА_1 за період з 01.09.2019 по 22.06.2020, визначену у місяці підвищення доходу - березні 2018 року, індексацію-різницю грошового забезпечення з розрахунку 4063 гривні 13 копійок щомісячно у відповідності до абзацу шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078, з подальшим утриманням належних податків та зборів.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.09.2019 до 22.06.2020 із урахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.09.2019 до 22.06.2020 із урахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач – Військова частина НОМЕР_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зокрема, апелянт вказує, що з 01 березня 2018 року, у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, відбулося підвищення розміру грошового забезпечення військовослужбовців, у зв`язку з чим березень 2018 року є місяцем підвищення доходу для обчислення індексу споживчих цін. Апелянт зазначає, що після березня 2018 року поріг індексації у розмірі 103 відсотків було перевищено лише у жовтні 2018 року, а тому, підстави для проведення індексації грошового забезпечення виникли лише з грудня 2018 року. У зв`язку з цим, апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за спірний період з урахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078.
У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 у спірний період проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується копією військового квитка НОМЕР_2 від 14 листопада 1995 року.
За період з 01 вересня 2019 року по 22 червня 2020 року Військовою частиною НОМЕР_1 ОСОБА_1 виплачувалася лише поточна індексація грошового забезпечення, яка склалася внаслідок перевищення порогу індексації у розмірі 103 відсотків.
Водночас, ОСОБА_1 стверджує, що Військовою частиною НОМЕР_1 , всупереч вимогам абзацу шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, за період з 01 вересня 2019 року по 22 червня 2020 року не виплачено індексацію-різницю грошового забезпечення у фіксованому розмірі 4 063,13 грн щомісячно.
Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII, грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно зі статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року № 2017-III, законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Частиною другою статті 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» передбачено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначено Законом України від 03 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-XII).
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 1282-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.
Згідно з частиною 1 статті 4 Закону № 1282-XII, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначено Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 1-1 Порядку № 1078 передбачено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Відповідно до пункту 5 Порядку № 1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності з 01 березня 2018 року, встановлено нові розміри посадових окладів військовослужбовців, що є визначальним для застосування положень пункту 5 Порядку № 1078 щодо місяця підвищення тарифних ставок (окладів).
Як вбачається з матеріалів справи, спір у даній справі виник, у зв`язку з ненарахуванням та невиплатою Військовою частиною НОМЕР_1 ОСОБА_1 за період з 01 вересня 2019 року по 22 червня 2020 року індексації-різниці грошового забезпечення, право на отримання якої, за твердженням позивача, виникло у березні 2018 року та яка підлягала подальшій виплаті до наступного підвищення тарифних ставок (окладів).
При цьому, як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, за період з 01 вересня 2019 року по 22 червня 2020 року ОСОБА_1 виплачувалася поточна індексація грошового забезпечення, яка склалася внаслідок перевищення порогу індексації у розмірі 103 відсотків, а правильність її нарахування позивачем не оспорюється.
Колегія суддів звертає увагу, що Порядком № 1078 передбачено два види індексації грошового доходу, які умовно можуть бути визначені як поточна індексація та індексація-різниця, при цьому суми такої індексації можуть нараховуватися як одночасно, так і окремо одна від одної. 
Право на поточну індексацію виникає у разі перевищення величиною індексу споживчих цін порогу індексації, який з 01 січня 2016 року встановлений у розмірі 103 відсотків.
Водночас, з 01 грудня 2015 року абзацами третім, четвертим, п`ятим, шостим пункту 5 Порядку № 1078 врегульовано механізм нарахування індексації-різниці, право на яку виникає у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у цьому місяці.
У такому випадку сума індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації та розміром підвищення доходу, а відповідно до абзацу шостого пункту 5 Порядку № 1078 виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів), при цьому до неї надалі додається поточна індексація, яка виникає внаслідок перевищення порогу індексації.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2024 року у справі № 200/564/23. Верховний Суд, зокрема, наголосив, що поточна індексація та індексація-різниця є різними за підставами виникнення виплатами, які можуть нараховуватися одночасно, а індексація-різниця після її визначення виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів).
Вказаний підхід послідовно підтримується Верховним Судом та підтверджений, зокрема, у постанові від 19 серпня 2026 року у справі № 380/24326/24, у якій зазначено, що для визначення права особи на індексацію-різницю необхідно встановити розмір підвищення доходу у березні 2018 року, суму можливої індексації у цьому місяці та співвідношення цих величин; у разі якщо розмір підвищення доходу дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, виникає право на індексацію-різницю, яка визначається як різниця між указаними величинами.
Також, аналогічний правовий підхід викладено Верховним Судом у постанові від 19 серпня 2026 року у справі № 380/24326/24, у якій зазначено, що для визначення права особи на індексацію-різницю необхідно встановити розмір підвищення доходу у березні 2018 року, суму можливої індексації у цьому місяці та співвідношення цих величин; у разі якщо розмір підвищення доходу дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, виникає право на індексацію-різницю, яка визначається як різниця між указаними величинами.
Матеріали справи свідчать, що питання наявності у ОСОБА_1 права на індексацію-різницю та її розміру фактично було вирішено за попереднім місцем фінансового забезпечення позивача.
Так, згідно з розрахунком індексації, що підлягала доплаті ОСОБА_1 , на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду у справі № 620/5134/22, розмір грошового забезпечення позивача у лютому 2018 року становив 8 055,84 грн, у березні 2018 року - 8 455,86 грн, у зв`язку з чим, розмір підвищення грошового доходу у березні 2018 року становив 400,02 грн.
Водночас, сума можливої індексації, що склалася у березні 2018 року, визначена у розмірі 4 463,15 грн.
Отже, оскільки, розмір підвищення грошового доходу ОСОБА_1 у березні 2018 року - 400,02 грн - не перевищував суму можливої індексації - 4 463,15 грн, сума належної позивачу індексації-різниці становила 4 063,13 грн щомісячно (4 463,15 грн - 400,02 грн). Вказаний розмір індексації-різниці відображений безпосередньо у складеному Військовою частиною НОМЕР_3 розрахунку.
Матеріали справи також свідчать, що Військовою частиною НОМЕР_3 відповідна індексація була не лише розрахована, а й фактично нарахована та виплачена ОСОБА_1 за попередній період, що підтверджується розрахунково-платіжною відомістю № 117 та платіжною інструкцією № 450 від 04 червня 2024 року.
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що право ОСОБА_1 на отримання індексації-різниці та її щомісячний розмір були визначені відповідно до механізму, передбаченого абзацами третім-шостим пункту 5 Порядку № 1078.
Як убачається з листа Військової частини НОМЕР_1 , наданого у відповідь на запит, зареєстрований за вх. № 68/3 від 02 лютого 2022 року, Військова частина НОМЕР_4 у період з 01 грудня 2015 року по 31 серпня 2019 року перебувала на фінансовому забезпеченні у Військовій частині НОМЕР_3 , у зв`язку з чим, відомості щодо нарахування та виплати грошового забезпечення й індексації за вказаний період були отримані від Військової частини НОМЕР_3 .
Разом з тим, із вересня 2019 року ОСОБА_1 Військовою частиною НОМЕР_1 нараховувалася та виплачувалася поточна індексація грошового забезпечення з урахуванням березня 2018 року, як місяця підвищення доходу. При цьому, у вказаному листі Військова частина НОМЕР_1 також зазначила, що у період з вересня 2019 року по червень 2020 року підвищення грошового забезпечення за рахунок постійних складових не відбувалося.
Колегія суддів звертає увагу, що саме по собі переведення військовослужбовця до іншого місця проходження військової служби та зміна органу, яким здійснюється виплата грошового забезпечення, не є передбаченою Порядком № 1078 підставою для припинення виплати вже визначеної індексації-різниці.
У цьому контексті підлягає врахуванню правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 10 квітня 2024 року у справі № 200/564/23, правовідносини у якій є подібними до спірних.
У вказаній справі Верховний Суд встановив, що за попереднім місцем проходження військової служби військовослужбовцю була визначена та виплачена індексація-різниця, після чого особу переведено до іншої військової частини, яка таку виплату не продовжила.
Верховний Суд дійшов висновку, що за умови відсутності чергового підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовець зберігає право на отримання раніше визначеної індексації-різниці й після переведення до іншої військової частини, а необхідність та умови продовження її виплати визначені нормативно та не залежать від розсуду відповідної військової частини.
При цьому, Верховним Судом зазначено, що до 04 січня 2022 року Уряд не здійснював чергового підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовців, у зв`язку з чим, раніше визначена сума індексації-різниці підлягала подальшій виплаті.
Отже, у спірний період з 01 вересня 2019 року по 22 червня 2020 року чергового підвищення тарифних ставок (окладів), яке відповідно до пункту 5 Порядку № 1078 зумовлювало б необхідність нового визначення суми індексації, не відбулося.
З огляду на викладене, перехід ОСОБА_1 на грошове забезпечення Військової частини НОМЕР_1 не припиняв її права на отримання індексації-різниці, визначеної у березні 2018 року.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що після березня 2018 року поріг індексації у розмірі 103 відсотків було перевищено лише у жовтні 2018 року, а тому підстави для проведення індексації виникли лише з грудня 2018 року.
Так, наведені апелянтом обставини стосуються виключно механізму виникнення права на поточну індексацію грошового забезпечення, тоді як предметом спору у цій справі є продовження виплати індексації-різниці, право на яку виникло у березні 2018 року внаслідок того, що розмір підвищення грошового доходу не перевищив суму можливої індексації.
При цьому, сам апелянт у апеляційній скарзі, здійснюючи розрахунок індексу споживчих цін, дійшов висновку про виникнення права на поточну індексацію з грудня 2018 року.
Однак, виникнення права на поточну індексацію не припиняє виплату індексації-різниці, оскільки, абзацом шостим пункту 5 Порядку № 1078 прямо передбачено, що до визначеної суми індексації до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величиною індексу споживчих цін установленого порогу.
Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2024 року у справі № 200/564/23 також зазначив, що індексація-різниця після її визначення виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів), а до неї надалі додається поточна індексація, яка складається після перевищення порогу індексації у розмірі 103 відсотків. 
Таким чином, посилання апелянта на перевищення порогу індексації у жовтні 2018 року не спростовують висновку суду першої інстанції щодо обов`язку Військової частини НОМЕР_1 здійснювати виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з урахуванням вимог абзаців четвертого, п`ятого, шостого пункту 5 Порядку № 1078.
Отже, матеріалами справи підтверджується, що у березні 2018 року розмір підвищення грошового доходу ОСОБА_1 становив 400,02 грн та не перевищував суму можливої індексації у розмірі 4 463,15 грн, у зв`язку з чим сума індексації-різниці була визначена у розмірі 4 063,13 грн щомісячно.
Вказана індексація була фактично нарахована та виплачувалася ОСОБА_1 . Військовою частиною НОМЕР_3 за попередній період, а обставин, які, відповідно до абзацу шостого пункту 5 Порядку № 1078, зумовлювали б припинення її виплати у період з 01 вересня 2019 року по 22 червня 2020 року, матеріалами справи не встановлено.
За таких обставин, Військова частина НОМЕР_1 , на грошовому забезпеченні якої перебувала ОСОБА_1 у спірний період, була зобов`язана продовжувати виплату позивачу індексації-різниці відповідно до вимог пункту 5 Порядку № 1078.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 01 вересня 2019 року по 22 червня 2020 року індексації грошового забезпечення з урахуванням вимог абзаців 4, 5,6 пункту 5 Порядку № 1078 та наявність правових підстав для зобов`язання відповідача здійснити відповідне нарахування і виплату.
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Кузьмишина О.М.

Ключкович В.Ю.