Справа №585/977/26
Номер провадження 22-ц/816/2492/26
Категорія - 42

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Худика А.М. (суддя-доповідач), суддів: Криворотенка В.І., Замченко А.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк», подану його представником адвокатом Омельченком Євгеном Володимировичем, 
на рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 18 травня 2026 року, ухвалене у складі судді Кузьмінського О.В.  у сел. Липова Долина Сумської області,
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
У С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції
 
10 березня 2026 року позивач Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі – АТ «Акцент-Банк») через електронний кабінет звернувся до Роменського міськрайонного суду Сумської області суду з позовом, у якому просило стягнути на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.09.2021 у розмірі 20 103,64 грн, з яких: 14 979,85 грн – заборгованість за кредитом, 5 123,79 грн – заборгованість по відсоткам.
Свої вимоги мотивує тим, що 16 вересня 2021 року  ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, підписав анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг. Відповідачу було відкрито кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг разом з умовами та правилами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Також, всі основні умови кредитування доведені відповідачеві, про що свідчить його підпис в паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка». Унаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 8 березня 2026 року утворилась заборгованість у розмірі 20 103,64 грн, з яких: 14 979,85 грн – заборгованість за кредитом, 5 123,79 грн – заборгованість по відсоткам.
Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 18 травня 2026 року відмовлено у задоволенні позову АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що надані позивачем умови та правила надання банківських послуг у АТ «А-Банк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім.
Витяг з умов та правил надання банківських послуг та тарифи по картці «Зелена», які містяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 13 вересня 2021 року шляхом підписання анкети-заяви, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена, зокрема, у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Суд також не погодився з доводами позивача про те, що підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка «Зелена» свідчить про погодження сторонами умов кредитного договору.
Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
 
18.06.2026 представник позивача АТ «А-Банк» – адвокат Омельченко Є.В. подав до Сумського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 18.05.2026 року, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ «А-Банк» про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі, а також стягнути з відповідача на користь АТ «А-Банк» судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, у розмірі сплаченого судового збору.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є таким, що постановлене з порушенням матеріальних норм права та підлягає скасуванню, оскільки відповідач в анкеті-заяві про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з умовами і правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті банку. Як вбачається з розрахунку заборгованості, боржник користувалась кредитом, значить ознайомився з умовами і правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодився з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти.
Навіть якщо врахувати думку суду першої інстанції щодо непідписання позичальником тарифів та умов і правил, позичальник отримав кредитну картку та скористався кредитними коштами, тобто він погодився з умовами, що діяли на момент зняття коштів і вже повинен сплачувати процентну ставку. Крім того, до матеріалів справи додано не тільки тарифи із сайту банку, а паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка, та багато іншого. паспорт продукту підписано боржником за допомогою електронного підпису.
Посилання на постанову Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі №342/180/17 в частині відмови у стягненні процентів жодним чином не обґрунтовано, оскільки в справі № 342/180/17 розглядався випадок, коли тарифи банку не було підписано боржником, тоді як у даному випадку наявний підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, в якому визначені, у тому числі, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. Тобто в даному випадку потрібно використовувати не постанову Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, а іншу судову практику – постанову Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20.
Щодо подання відзиву на апеляційну скаргу
 
ОСОБА_1 не скористався наданим йому частиною 1 статті 360 ЦПК України правом подати відзив на апеляційну скаргу у строк, встановлений судом апеляційної інстанції.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Водночас, відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції
 
16 вересня 2021 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк». Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг АТ «А-Банк» становить договір про надання банківських послуг, умови якого йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Анкета-заява відомостей про тип отриманої платіжної картки, суму кредиту, розмір відсотків за користування кредитом та строк повернення коштів не містить (а.с. 12).
Паспорт споживчого кредиту «Кредитна картка «Зелена» підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису (а.с. 13-14).
Позивач додав до позовної заяви витяг з умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк» та тарифи по картці «Зелена», які не підписані відповідачем. Зазначені документи не містять дати їх формування, відомостей про ознайомлення з ними позичальника та його підпису, а також відсутні відомості про вручення цих документів відповідачу на час укладення договору (а.с. 30-38).
З наданої довідки за лімітами картки, оформленої ОСОБА_1 , вбачається, що банком 9 лютого 2024 року встановлено ліміт у розмірі 2 000 грн, 12 липня 2024 року ліміт збільшено до 15 000 грн (а.с. 27)
Відповідно до довідки, наданої АТ «А-Банк», ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано наступні картки: № НОМЕР_2 строком дії до березня 2028 року (а.с. 28).
За підрахунками банку станом на 8 березня 2026 року заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором складає 20 103,64 грн, з яких: 14 979,85 грн – заборгованість за тілом кредиту, 5 123,79 грн – заборгованість за відсотками (а.с. 7-11).
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права
 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно з ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054, ч. 1 ст. 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ «А-Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, зроблено висновок, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з тарифів та витяг з умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
У даному випадку банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг позичальниця), стягнути складові його повної вартості – заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами та пеню. На підтвердження своїх вимог, поряд з іншими доказами, банк надав витяг з умов та правил надання банківських послуг в банку та витяг з тарифів обслуговування карт, які відповідач не підписував.
У постанові від 24 липня 2019 року у справі № 755/20484/15-ц (провадження № 61-6992свп18) Верховний Суд зазначив: «Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, зокрема, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.
При цьому судами також встановлено, що при зверненні до суду позивачем долучено до позовної заяви копію Умов, які не містять підпису позичальника, де у підпункті 2.4.2.2.7 передбачено, що клієнт зобов`язується погашати заборгованість за кредитом у повній сумі, сплатити нараховані за весь період користування кредитом відсотки, винагороду та неустойку (штраф, пеню), не пізніше дати, зазначеної в повідомленні банку, передбаченому підпунктами 2.4.2.3.2, 2.4.2.3.3 Умов.
Разом з тим, виходячи зі змісту наданих Умов, Верховний Суд визнає неможливим встановити дату їх схвалення, момент набрання ними чинності та орган управління юридичною особою, уповноважений приймати та затверджувати зазначений локальний нормативний акт, що унеможливлює з`ясувати, чи діяли Умови та у якій саме редакції на момент укладання кредитного договору, з огляду на відсутність відомостей про те, з якими саме Умовами ознайомлений та погодився відповідач».
У цій же постанові Верховний Суд дійшов такого висновку:
«З огляду на наведене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши, що наявні у матеріалах справи Умови не містять підпису ОСОБА_1, а тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, врахував, що у матеріалах справи відсутні інші достовірні підтвердження щодо випадків та порядку нарахування і сплати визначеної суми пені та штрафу за укладеним між сторонами кредитним договором».
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 у справі №393/126/20 зроблено висновок, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
У постанові від 13 січня 2025 року у справі № 336/6542/21 (провадження № 61-1635св24) Верховний Суд дійшов висновку, що «ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. 
Отже, суд першої інстанції правильно виснував, що оскільки нарахована банком заборгованість за процентами не відповідає умовам, погодженим сторонами під час надання кредитних коштів, відповідно до підписаної ОСОБА_1 анкети-заяви, то відсутні підстави для стягнення всієї суми заборгованості, включаючи нараховані банком проценти».
Висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 369/6441/20 (провадження № 61-2593св21), не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки сформульовані до прийняття постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20), якою було сформовано актуальний правовий висновок щодо правового значення паспорта споживчого кредиту та, зокрема, зазначено, що ознайомлення з ним і його підписання споживачем саме по собі не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми; при цьому Об`єднана палата фактично відступила від протилежного підходу попередньої судової практики, а тому висновки постанови від 24 червня 2021 року не можуть застосовуватися як такі, що визначають актуальний підхід Верховного Суду до вирішення питання про належність паспорта споживчого кредиту до доказів укладення договору та дотримання його письмової форми.
За змістом частини 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц).
Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами і перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.
Щодо правомірності зарахування банком платежів у рахунок погашення процентів за користування кредитом
 
16 вересня 2021 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк».
Як правильно встановлено судом першої інстанції, підписана відповідачем анкета-заява не містить умов щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами. Зокрема, у ній не визначено розмір процентів, які підлягають сплаті позичальником за користування кредитом.
Надані банком умови та правила надання банківських послуг і тарифи по картці «Зелена» (а.с. 30-38) також не підтверджують погодження сторонами відповідного розміру процентної ставки, оскільки зазначені документи не підписані відповідачем, не містять дати їх формування, відомостей про ознайомлення з ними позичальника, а також доказів їх вручення відповідачу на час укладення договору. За таких обставин відсутні належні докази того, що саме ці умови та правила і саме в такій редакції діяли на момент укладення кредитного договору та були прийняті відповідачем.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним за умови досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору. При цьому розмір процентів та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються договором. Отже, для покладення на позичальника обов`язку зі сплати процентів у певному розмірі банк повинен довести погодження сторонами відповідної умови та її включення до змісту укладеного договору.
Наведене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, відповідно до якої за відсутності належних підтверджень щодо конкретних умов і правил банківських послуг, з якими позичальник був ознайомлений та погодився, надані банком витяги з тарифів та умов не можуть розцінюватися як складова укладеного кредитного договору.
Посилання банку на паспорт споживчого кредиту «Кредитна картка «Зелена» (а.с. 13-14), у якому зазначено розмір процентної ставки, також не спростовує наведеного висновку. Як зазначено в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20, паспорт споживчого кредиту є способом підтвердження виконання кредитодавцем переддоговірного обов`язку щодо надання споживачу необхідної інформації, а його підписання споживачем саме по собі не означає укладення договору про споживчий кредит на зазначених у ньому умовах, оскільки в ньому не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 січня 2025 року у справі № 336/6542/21.
Отже, оскільки у підписаній відповідачем анкеті-заяві відсутня умова щодо розміру процентної ставки, надані банком умови та тарифи не є належним підтвердженням погодження такої умови, а паспорт споживчого кредиту сам по собі не є складовою частиною договору, колегія суддів доходить висновку про відсутність належних доказів погодження сторонами процентної ставки за користування кредитними коштами.
Разом із тим із виписки за картковим рахунком відповідача (а.с. 15-25) вбачається, що у період з 16 вересня 2021 року по 8 березня 2026 року ОСОБА_1 фактично користувався кредитними коштами, здійснюючи розрахунки з використанням картки, зокрема поповнював мобільний телефон, розраховувався за товари та послуги, знімав готівкові кошти в банкоматах тощо.
Із розрахунку заборгованості та виписки за картковим рахунком вбачається, що загальна сума використаних відповідачем коштів становить 180 331,70 грн, тоді як відповідач сплатив 175 311,75 грн. Банк зараховував ці платежі в рахунок погашення процентів за користування кредитним лімітом. Однак розмір процентної ставки сторонами належним чином не погоджений, а тому банк не мав правових підстав нараховувати такі проценти та зараховувати на їх погашення кошти відповідача.
Отже, здійснені відповідачем платежі мають враховуватися при погашенні фактично отриманих кредитних коштів без урахування процентів, нарахованих за непогодженою процентною ставкою.
При цьому встановлений відповідачу кредитний ліміт становив 15 000,00 грн, тоді як ним сплачено 175 311,75 грн. Таким чином, за розрахунком самого банку відповідач сплатив суму, що значно перевищує встановлений кредитний ліміт, а зарахування цих коштів на погашення непогоджених процентів безпідставно сформувало заявлену банком заборгованість.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки банк не довів погодження процентної ставки, а тому безпідставно зараховував платежі відповідача в рахунок непогоджених процентів.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
 
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (частина перша статті 374 ЦПК України).
За результатами апеляційного перегляду встановлено, що 16 вересня 2021 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, однак вона не містить умови щодо розміру процентної ставки. Надані банком умови та тарифи відповідачем не підписані, а тому не підтверджують їх погодження відповідачем.
Підписання паспорта споживчого кредиту також не підтверджує погодження сторонами процентної ставки, оскільки він не є складовою договору.
Водночас із розрахунку самого банку вбачається, що відповідач фактично використав кредитні кошти на суму 180 331,70 грн, а сплатив 175 311,75 грн. При цьому банк зараховував здійснені відповідачем платежі в рахунок погашення процентів, нарахованих за непогодженою процентною ставкою.
За таких обставин банк не мав правових підстав ані нараховувати такі проценти, ані зараховувати платежі відповідача на їх погашення. Здійснені відповідачем платежі підлягають врахуванню в рахунок погашення основної суми кредитної заборгованості.
Отже, банк не довів погодження процентної ставки та наявності заборгованості відповідача, а тому висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову є правильним. Апеляційна скарга АТ «А-Банк» підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Висновки суду щодо судових витрат
 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Оскільки апеляційна скарга залишена апеляційним судом без задоволення, то відсутні підстави для відшкодування заявнику апеляційної скарги судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає.
Керуючись статтями 141, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, Сумський апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк», яка подана його представником Омельченком Євгеном Володимировичем, залишити без задоволення.
Рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 18 травня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - | А.М. Худик

Судді: В.І. Криворотенко 

А.О. Замченко