Справа № 145/885/26
Провадження №2-о/145/53/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2026 р. селище Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі: головуючого судді Патраманського І.І.
за участю: секретаря судового засідання Коржан Н.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Мала Вулига Тиврівського району Вінницької області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 
заінтересована особа: 
Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, місцезнаходження: вул. Зодчих, буд. 22, м. Вінниця Вінницька область, ЄДРПОУ 13322403 

про встановлення факту родинних відносин,

ВСТАНОВИВ:

27.05.2026 ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Мала Вулига померла її мати ОСОБА_2 , яка до дня смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 .
Після її смерті відкрилася спадщина на недоотриману пенсію та земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,72 га. на території Маловулизької сільської ради Тиврівського району Вінницької області. Право матері на земельну ділянку підтверджувалося державним актом на право приватної власності на землю серії ГУ-ВН № 020803.
За життя мати розпорядилася своїм майном. 23.01.2024 року вона склала заповіт на її користь. Спадщину після смерті матері вона прийняла в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на день відкриття спадщини постійно проживала з нею.
Перешкодою в оформленні її спадкових прав після смерті матері є те, що в свідоцтві про її народження серії НОМЕР_2 , виданому 26.11.1974 року ім`я матері записане ОСОБА_3 замість ОСОБА_4 .
Встановлення даного факту їй необхідне для того, щоб вона могла отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті матері. Іншим шляхом встановити даний факт неможливо.
Враховуючи викладене заявниця просить встановити факт, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Мала Вулига Тульчинського району Вінницької області ОСОБА_2 була її ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 29.05.2026 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами окремого провадження. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання заінтересованою особою заперечень на заяву. 
В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явилася, надала до суду заяву, в якій вказує, що заяву підтримує, просить справу слухати в її відсутності, заяву задоволити (а.с.31).
В судове засідання представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області не з`явився, хоча у відповідності до ст. 128 ЦПК України був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 09.06.2026 через підсистему "Електронний суд" представник ОСОБА_5 подала заяву про розгляд справи без участі, в якій просила провести розгляд справи за відсутності представника Головного управління на підставі наявних у справі матеріалів. Рішення по справі прийняти відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.28-29). 
23.06.2026 представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області Лівандовська О.В. подала до суду заяву, в якій зазначила, що 27.05.2026 ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин. Отже, встановлення факту в подальшому породжує право заявника на призначення пенсії. Згідно до положень ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виник спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Аналогічна позиція викладена в абз.3 п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підстав. 
При цьому, зі змісту заяви заявниці вбачається, що у такий спосіб вона намагається оскаржити лист органу публічної влади — Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №0200-0503 8/50560 від 12.05.2026 року, щодо надання інформації. Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі – Порядок 22-1) встановлено форма заяви про призначення/перерахунок пенсії та порядок її подання. Таким чином, лист Пенсійного фонду України в Вінницькій області від 12.05.2026 року за №0200-0503-8/50560 не є рішенням в розумінні ч. 5 ст. 45 Закону №1058, а носить інформаційний характер. 
Варто зауважити, що означений лист не є індивідуальним актом суб`єкта владних повноважень, який тягне за собою спричинення будь-яких правових наслідків для Заявника. Наявність у зазначеному листі посилань щодо роз`яснення обчислення пенсії згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не можуть впливати на наявність або відсутність у заявника права на перерахунок пенсії згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» без прийняття суб`єктом владних повноважень, яким є Головне управління, передбаченого законом рішення. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України ) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. 
Як роз`яснено у пунктах 2, 3 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. 
Законодавство не містить визначення терміну «публічно-правовий спір». Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно правовий зміст (характер). Для з`ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне. 
Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень. 
Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій. 
Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб`єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань. 
У відповідності до частини першої статті 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду. 
Згідно з пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 384/2011 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. 
Пункт 3 цього Положення основними завданнями Фонду визначає, зокрема реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску, а також призначення (перерахунок) пенсій , щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та підготовка документів для їх виплати. 
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Апеляційного суду Вінницької області у справах: № 148/2346/17, провадження № 22 ц/772/1019/2018 від 21.06.2018 року, та № 148/1005/18 , провадження № 22 ц/801/111/2019 від 15.01.2019 року. 
Таким чином, оскільки заява не містить матеріально-правової вимоги про захист невизнаних, порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, натомість її зміст, вказують на те, що між сторонами виник публічно-правовий спір з приводу оскарження рішення органу публічної влади, а тому обставини, які ОСОБА_1 просить встановити у прохальній частині заяви, підлягають доказуванню в адміністративному спорі відповідно до частини другої статті 73 КАС України. Просить відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі (а.с. 28-30). 
15.07.2026 до суду надійшла зава представника заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області Бондарчук М.А., в якій вона просить провести розгляд справи за відсутністю представника Головного управління на підставі наявних у справі матеріалів. Рішення по справі прийняти відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.43).

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволення, оскільки факт того, що ОСОБА_2 була матір`ю заявника стверджується:
- свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 27.02.1951, відповідно до якого ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 3);
- свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 23.11.1964, відповідно до якого 23.11.1964 ОСОБА_6 , 1942 р.н., уклала шлюб з ОСОБА_7 та після укладення шлюбу набула прізвище ОСОБА_8 (а.с. 13);
- свідоцтвом про народження ОСОБА_9 , серія НОМЕР_2 , у якому батьками зазначено ОСОБА_7 та ОСОБА_10 (а.с.12);
- свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 від 07.11.1993, відповідно до якого ОСОБА_9 уклала шлюб з ОСОБА_11 та після укладення шлюбу набула прізвище ОСОБА_12 (а.с. 14);
- свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_6 , виданим Шпиківською селищною радою (а.с.2)
- копією заповіту від 23.01.2024, зареєстрованому в реєстрі за № 12, в якому зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заповіла земельну ділянку площею 2,72 га, належну їй на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІV-ВН № 020803, своїй дочці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (а.с.16);
- копією державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІV-ВН № 020803, відповідно до якого ОСОБА_2 на території Маловулизької сільської ради належить земельна ділянка площею 2,72 га (а.с. 11);
- витягами з реєстру територіальної громади від 09.12.2022 № 2022/001948154 та № 2022/001948419, відповідно до яких померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , були зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8,9);
- експертним висновком Українського бюро лінгвістичних експертиз від 24.04.2026, в якому вказано, що орфографічне розподібнення записів особового імені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в документах однієї особи, наданих для експертизи, відображає типові динамічні тенденції в межах відповідної ононімної парадигми в розмовній практиці діалектного ареалу, де зроблено ці записи. Записи особового імені ОСОБА_13 (свідоцтво про смерть, запис ОСОБА_2 ; свідоцтво про одруження, запис ОСОБА_14 / ОСОБА_2 ) і ОСОБА_15 (свідоцтво про народження ОСОБА_9 , запис мати ОСОБА_10 ) та російський запис ОСОБА_13 (свідоцтво про народження, запис російською мовою ОСОБА_16 ) в документах, наданих для експертизи, є ідентичними (а.с.18).
Отже, судом установлено, що в свідоцтві про смерть матері заявниці та в свідоцтві про народження заявниці прізвище та по батькові померлої та особи записаної матір`ю заявниці однакові, водночас різниться лише ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . При цьому, суд відзначає, що ім`я ОСОБА_3 — це зменшувальна (коротка) форма повного імені ОСОБА_4 .
Водночас, за результатами дослідження та оцінки наявних у справі доказів у їх сукупності, у суду не виникає сумнівів, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в селі Мала Вулига Тульчинського району Вінницької області, була матір`ю ОСОБА_1 . 

Надаючи правову оцінку встановленим на підставі досліджених доказів фактам та відповідним їм правовідносинам суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 7 статті 19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до п. 1 ст. 315 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, зокрема, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для реалізації своїх прав.
Відповідно до положень ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 
Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.
Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Встановлення факту, про який просить заявник, має для неї юридичне значення, оскільки від його встановлення залежить створення умов для здійснення нею особистих майнових прав, зокрема реалізація спадкових прав після смерті своєї матері, а наявність розбіжностей у написанні імені її матері у свідоцтві про смерть та свідоцтві про народження заявниці позбавляє її можливості оформлення належної їй спадщини. В інший спосіб встановити цей факт заявник не в змозі. 
Посилання заінтересованої особи про наявність в даному випадку публічно-правового спору з приводу оскарження рішення органу публічної влади, а тому обставини, які ОСОБА_1 просить встановити у прохальній частині заяви, підлягають доказуванню в адміністративному спорі відповідно до частини другої статті 73 КАС України, суд вважає помилковими, оскільки заявниця не оскаржує рішення органу публічної влади, від встановлення даного факту не залежить можливість призначення заявниці пенсії, натомість від встановлення факту, який просить встановити заявниця, залежить можливість реалізації її цивільних прав, зокрема, спадкових. 
Суд звертає увагу, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, зверненню до адміністративного суду з позовом передує звернення особи до суб`єкта владних повноважень, за наслідками розгляду якого особа набуває права оскаржити до суду адміністративної юрисдикції рішення, дії або бездіяльність такого суб`єкта владних повноважень, що відповідає меті та завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 КАС України.
Частиною другою статті 245 КАС України визначено перелік судових рішень, які уповноважений прийняти адміністративний суд у разі задоволення позову. Встановлення факту, що має юридичне значення, серед цього переліку відсутнє.
Велика Палата Верховного Суду у п. 117 постанови від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 вказала, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.
Отже, суд, дослідивши матеріали справи, з урахуванням встановлених обставин, дійшов переконання, що заява ОСОБА_1 є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, оскільки факт того, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Мала Вулига Тульчинського району, була її матір`ю, доведено заявницею належними та допустимими доказами, які у своїй сукупності дають суду підстави вважати доведеним факт, про встановлення якого просить заявниця. 
Керуючись ст.ст. 2, 3, 4, 5, 9, 10, 12, 13, 76, 81, 89, 258, 263, 264, 265, 315-319 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , про встановлення факту родинних відносин, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, задовольнити.
Встановити факт того, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Мала Вулига Тульчинського району Вінницької області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , була матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судові витрати залишити за заявницею.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення суду буде подано протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 17 липня 2026 року.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Заявник:  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Мала Вулига Тиврівського району Вінницької області, зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 
Заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, місцезнаходження: вул. Зодчих, буд. 22, м. Вінниця Вінницька область, ЄДРПОУ 13322403

Суддя        Патраманський І.  І.