Справа №947/23535/24
Провадження №2-о/522/60/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2026 року      м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі: 
головуючої – судді Косіциної В.В.,
присяжних – Худоченка В.О., Шевченка О.М.,
за участі секретаря судового засідання – Гресько Б.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про оголошення особи померлою,-
ВСТАНОВИВ:
04 вересня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси за підсудністю надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про оголошення особи померлою.
За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справу передано на розгляд судді Чернявській Л.М.
Ухвалою суду від 03 жовтня 2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку окремого провадження у складі судді та двох присяжних. Судове засідання призначено на 20 листопада 2024 року.
Ухвалою суду від 27 березня 2025 року залучено в якості заінтересованих осіб МОУ та В/Ч НОМЕР_1 .
На підставі розпорядження керівника апарату суду від 27.05.2025 №912/25 було проведено повторний автоматизований розподіл справи між суддями, за результатами якого справу передано на розгляд судді Ковтун Ю.І.
Ухвалою суду від 09 червня 2025 року справу прийнято до провадження. Судове засідання призначено на 28 липня 2025 року.
Ухвалою суду від 16 вересня 2025 року викликано з метою допиту в якості свідка ОСОБА_4 .
06 листопада 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від Міністерства оборони України надійшло заперечення на заяву про оголошення особи померлою, у якому заявник просив відмовити у її задоволенні.
На підставі розпорядження керівника апарату суду від 07.04.2026 року №475/26 проведено повторний автоматизований розподіл справи між суддями, за результатами якого справу передано на розгляд судді Косіциній В.В.
Ухвалою суду від 09 квітня 2026 року справу прийнято до провадження. Витребувано у: АТ КБ «ПРИВАТБАНК», АТ «СЕНС БАНК», АТ «ОЩАДБАНК», АТ «УКРЕКСІМБАНК», АТ «УКРГАЗБАНК», АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК», АТ «УКРСИББАНК», АТ «ПУМБ», АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», АБ «ПІВДЕННИЙ», АТ «КРЕДОБАНК», АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», АТ «ВСТ БАНК», АТ «ТАСКОМБАНК», АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», АТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», АТ «АКЦЕНТ-БАНК», АТ «МТБ БАНК», АТ «ОТП БАНК», АТ «ПРОКРЕДИТ БАНК», АТ «ІДЕЯ БАНК», АТ АКБ «БАНК ЛЬВІВ», ПАТ «КБ «АКОРДБАНК», АТ АБ «РАДАБАНК», АБ «КБ «ГЛОБУС» інформацію про відкриті на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 та у разі наявності відкритих рахунків, витребувати відомості про те, чи здійснювався рух коштів по вказаних рахунках в період з 25.03.2023 року по момент надання відповіді.
Витребувано у Національної служби здоров`я України належним чином засвідчені копії наявних декларацій про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , а також усю наявну медичну документацію про особу, що наявна в реєстрах, держателем яких є Національна служба здоров`я України. Витребувано у Національної поліції України відомості щодо перебування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 у розшуку, із зазначенням підстав оголошення останньої у розшук. Витребувано у Адміністрації Державної прикордонної служби України відомості щодо перетину Державного кордону громадянином України – ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_2 . Витребувано у Державної кримінально-виконавчої служби відомості про те, чи не перебуває ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 в установах виконання покарання. Витребувано у Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції наступні відомості: належним чином засвідчені копії витягів з Державного реєстру актів цивільного стану про народження осіб, де в графі «Відомості про батька» зазначений: « ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 »; належним чином засвідчені копії витягів з Державного реєстру актів цивільного стану про шлюб, де в графі «Відомості про чоловіка» зазначений: « ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 »; належним чином засвідчену копію актового запису про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Витребувано у Військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчені копію матеріалів службового розслідування за результатами зникнення безвісти 25 березня 2023 року молодшого сержанта ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судове засідання призначено на 02 червня 2026 року.
У судове засідання, призначене на 02 червня 2026 року з`явився заявник та його представник. Інші учасники справи у судове засідання – не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Здійснено допит свідка – ОСОБА_7 . Ухвалою суду від 02 червня 2026 року витребувано:
- у Державного підприємства «Український національний центр розбудови миру» інформацію про те, чи перебуває військовослужбовець – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в полоні та чи включений він в Реєстр оборонців України, які перебувають в полоні, а також в списки на обмін, а також інформацію про те, чи було зафіксовано факт смерті останнього.
- у Товариства Червоного Хреста України інформацію про те, чи перебуває військовослужбовець – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в полоні та чи включений він в Реєстр оборонців України, які перебувають в полоні, а також в списки на обмін, а також інформацію про те, чи було зафіксовано факт смерті останнього.
- у Національного інформаційного бюро інформацію про те, чи перебуває військовослужбовець – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в полоні та чи включений він в Реєстр оборонців України, які перебувають в полоні, а також в списки на обмін, а також інформацію про те, чи було зафіксовано факт смерті останнього.
Залучено до участі у справі в якості заінтересованих осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Відкладено розгляд справи на 06 липня 2026 року.
У судове засідання, призначене на 06 липня 2026 року з`явився заявник та його представник. Інші учасники справи у судове засідання – не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання суд перейшов до стадії ухвалення рішення. Встановлено, що текст рішення буде проголошено 21 липня 2026 року.
Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Щодо закриття провадження у справі, суд зазначає наступне.
Ухвалою суду від 02 червня 2026 року залучено в якості заінтересованої особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Проте, згідно відповіді ВДРАЦС у Миколаївській області, а АРК та місце Севастополі Управління Державної реєстрації ОМУМЮ України від 02.07.2026, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Згідно із ч. 4 ст. 25 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.
Згідно із ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
Цивільне-процесуальне законодавство України не містить норм, які б передбачали здійснення провадження у справах щодо осіб, які померли до відкриття провадження у справі.
Отже, ЦПК України визначає порядок процесуального правонаступництва лише у тих справах, де сторона учасник процесу, вибула з певних причин, у тому числі й у зв`язку зі смертю після відкриття провадження у справі. У позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участі у цьому процесі. Отже процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому не залежно від підстав матеріального правонаступництва, процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні.
Таким чином процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи в порядку ст. 55 ЦПК України можливо лише шляхом залучення правонаступника померлої сторони за умови, що смерть фізичної особи настала після звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі, адже залучення правонаступників особи, яка померла до відкриття провадження у справі, суперечить принципам цивільного судочинства.
За таких обставин, оскільки чинним законодавством України не передбачено судового вирішення спору з особою, яка на час звернення до суду померла та правоздатність якої відповідно до вимог ст. 25 ЦК України припинено, та в силу вказаного вище не могла бути стороною у справі, провадження у справі в частині позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_2 підлягало закриттю з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, як правильно зробив суд апеляційної інстанції. Зазначена позиція висловлена у постанові ВП ВС від 07.04.2020 по справі № 473/1433/18.
Постанова ВС від 18.12.2019 року у справі №127/328/17 містить висновки про те, що якщо правонаступництво у справі допускається, то правонаступників можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.
Отже, якщо позов пред`явлено до померлої особи, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
В даному конкретному випадку, смерть ОСОБА_2 та ОСОБА_3 настала до моменту звернення до суду із заявою про оголошення особи померлою.
З моменту смерті, їх правоздатність припинена, а тому, на момент відкриття провадження ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не могли набути статусу учасника справи (заінтересованих осіб).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Тому, оскільки на момент звернення до суду із заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 померли, що свідчить про припинення їх правоздатності, а тому, останні не можуть бути стороною по справі, суд доходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження щодо них на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України. 
Щодо розгляду справи по суті, суд зазначає наступне.
Заявник – ОСОБА_1 є сином ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 .
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_4 №144, ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу В/Ч НОМЕР_4 на всі види забезпечення і вважати таким, що з 22 липня 2022 року зайняв посаду, прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою «старший солдат».
Згідно копії довідки ВЧ НОМЕР_1 від 13.05.2024 №382, ОСОБА_5 у період щ 28.08.2022 по 02.02.2023, та з 12.02.2023 по 25.03.2023 брав участь в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення в селі Велика Костромка Дніпропетровської області, с. Хрещенівка Херсонської області, с. Новокаїри Херсонської області, м. Костянтинівка Донецької області, АДРЕСА_1 .
Відповідно до копії рапорту ТВО командира 1 стрілецької роти В/Ч НОМЕР_1 , старшого лейтенанта ОСОБА_9 , в період з 22.03.2023 по 27.03.2023 командир 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти – молодший сержант ОСОБА_5 на зв`язок не виходить, його місце знаходження не відоме. Зник під час виконання обов`язків військової служби в зоні проведення бойових дій, а саме, у м. Бахмут Донецької області. В рапорті останній просив провести службове розслідування для встановлення статусу зниклий безвісти.
Наказом командира В/Ч НОМЕР_1 від 31.03.2023 №115 прийнято провести службове розслідування стосовно зникнення безвісти в період з 22.03.2023 по 27.03.2023 під час виконання бойового завдання в м. Бахмут Донецької області військовослужбовця В/Ч НОМЕР_1 , командира відділення стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти, молодшого сержанта – ОСОБА_5 .
Під час проведення службового розслідування було відібрано пояснення у наступних осіб:
- ОСОБА_10 , який пояснив, що ІНФОРМАЦІЯ_6 він з групою військовослужбовців у кількості 11 чоловік виконували бойове завдання у м. Бахмут Донецької області. Вказує, що їм було поставлено завдання утримувати спостережний пункт «ТОР». Після 14 години 00 хвилин коли почався сильний обстріл з мінометів, вони були вимушені опуститися в підвал одноповерхового приміщення. На той час, значна частина бійців вже була поранена. Пізніше, ворог підійшов до їх позицій дуже близько, та почав застосовувати гранати, в результаті чого виникла пожежа і вони вирішили перейти в поряд розміщений гараж. На той момент ОСОБА_5 будучи пораненим також уже був в гаражі. Вказує, що пізніше через отвір в стіні пролунала кулеметна черга, в результаті чого під обстріл потрапило близько 8-ми осіб. Хто з хлопців був вбитий він не знає. Що сталося з ОСОБА_5 , зокрема, чи загинув він чи потрапив в полон після вказаної події він не знає. Вказане підтверджується бланком отримання пояснень від 10.04.2023;
- ОСОБА_11 , який пояснив, що ІНФОРМАЦІЯ_6 він з групою військовослужбовців в складі 11 чоловік знаходилися у м. Бахмут Донецької області та виконували бойове завдання на СП «ТОР». В той день противник вів по нашій позиції сильний мінометно-артилерійський обстріл. Ближче до 14 години 00 хвилин вони були змушені всі опуститися в підвальне приміщення. Це було одноповерхове приміщення більше схоже на гараж. На той момент частина військовослужбовців вже була поранена, а один військовослужбовець – убитий. Пізніше, він з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вибігли з підвалу і забігли в інший гараж. Після чого по них вдарила кулеметна черга та розірвалася міна. Хто з хлопців, які залишилася у гаражі вижив, а хто ні – він не знає. Вказане підтверджується бланком отримання пояснень від 10 квітня 2023 року.
За результатами службового розслідування складе акт службового розслідування від 18.04.2023, у якому, враховуючи пояснення свідків, відсутність можливості евакуації поранених та загиблих, інформації щодо факту загибелі або полону ОСОБА_5 та повного контролю території ведення бойових дій силами противника, ОСОБА_5 слід вважати таким, що зник безвісти 25.03.2023 під час виконання обов`язків військової служби в зоні проведення бойових дій. 
На підставі наказу командира В/Ч НОМЕР_1 від 21.04.2023 №140, командира 3-го стірлецького відділення 2-го стрілецького взводу 1-ї стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 – молодшого сержанта ОСОБА_5 прийнято вважати таким, що зник безвісти 25.03.2023 під час виконання обов`язків військової служби в зоні ведення бойових дій у м. Бахмут Донецької області.
24 квітня 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_7 направило ОСОБА_4 сповіщення сім`ї (близьких родичів) померлого (загиблого), у якому сповістило про те, що його брат – Молодший сержант ОСОБА_5 зник безвісти 25.03.2023 під час виконання обов`язків військової служби в зоні ведення бойових дій, а саме, м. Бахмут, Донецька область.
У запереченні на заяву про оголошення особи померлою, Міністерство оборони України заперечувало проти задоволення заяви, оскільки оголошення особи померлою на їх думку буде передчасним.
Суд не погоджується із зазначеними доводами з огляду на наступне.
Оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia) - це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку.
У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю.
Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність.
Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну.
Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
За змістом частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
У частині першій статті 46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років» - та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру».
У частині другій статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге).
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України (другий сенат) від 18 червня 2020 року № 5-р(ІІ)/2020 принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori); «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali); «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19 також звертала увагу на співвідношення між загальною та спеціальною нормою. Так, спеціальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у певних випадках, визначених такою нормою права, а загальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у всіх випадках, крім тих, на які поширюється гіпотеза спеціальної норми. Тому загальна та спеціальна норми не суперечать одна одній, а встановлюють системне законодавче регулювання.
Законодавець запроваджує спеціальну цивільно-правову норму з метою конкретизації, деталізації та диференціації правового регулювання цивільних відносин в межах їх загального роду. Спеціальна норма походить від загальної і тісно з нею пов`язана.
Відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини другої статті 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні.
Приписи частини другої статті 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким.
Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану»).
За змістом статті 1 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України»:
- воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень;
- бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння);
- воєнні дії - організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України;
- район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.
Відповідно бойові дії є однією із форм воєнних дій. Ці категорії співвідносять як ціле (воєнні дії) та частина (бойові дії). Тому воєнні дії, які законодавець згадує у частині другій статті 46 ЦК України, не обмежуються лише бойовими діями.
Законодавець у 2018 році вніс зміни до частини другої статті 46 ЦК України, доповнивши частини другу і третю статті 46 після слів «воєнними діями» словами «збройним конфліктом».
Із пояснювальної записки до проєкту Закону про правовий статус осіб, зниклих безвісти: «Беручи до уваги триваючий збройний конфлікт на території України та його наслідки як для населення в цілому, так і для окремих осіб, найбільш доцільним є прийняття окремого закону, який визначатиме правовий статус осіб, зниклих безвісти, та забезпечуватиме правове регулювання відносин, пов`язаних з обліком цих осіб та їх розшуком, з метою максимального подолання руйнівних наслідків конфлікту».
Збройний конфлікт - це збройне зіткнення між державами (міжнародний збройний конфлікт, збройний конфлікт на державному кордоні) або між ворогуючими сторонами в межах території однієї держави, як правило, за підтримки ззовні (внутрішній збройний конфлікт) (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України від 21 червня 2018 року № 2469-VIII «Про національну безпеку України»).
Потрібно наголосити на тому, що законодавець розмежовує категорії «воєнні дії», «збройний конфлікт» і «воєнний стан». Частина друга статті 46 ЦК України послуговується категоріями «воєнні дії» і «збройний конфлікт», а не «воєнний стан». Тому немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні.
Для з`ясування змісту припису речення другого частини другої статті 46 ЦК України «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» повинен використовуватися телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норми права.
Телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норм права зосереджується на цілі та призначенні законодавчого припису, враховуючи права й законні інтереси суб`єктів і суспільні інтереси.
Мета досліджуваної правової норми полягає у забезпеченні балансу між правовою визначеністю та захистом прав зниклої особи. З одного боку, законодавець хоче запобігти поспішному оголошенню особи померлою, оскільки це може спричинити значні правові наслідки, як-от відкриття спадщини. З іншого - потреба у відновленні правової визначеності стає особливо актуальною у випадках зникнення в умовах активних бойових дій, коли значно зростає ризик загибелі.
Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені частиною другою статті 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою. Однак саме для розв`язання таких проблем і застосовуються юридичні фікції.
Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи.
Важливим під час розгляду цієї справи є історичний контекст виникнення приписів частини другої статті 46 ЦК України. Його аналіз дозволяє зрозуміти, які суспільні та правові умови стали підґрунтям для її впровадження, а також як зміни у законодавстві відбивають потреби суспільства в різні часові періоди.
У Цивільному кодексі Української РСР 1963 року був подібний припис: відповідно до частини другої статті 21 цього Кодексу військовослужбовець або інший громадянин, який пропав без вісті в зв`язку з воєнними діями, може бути в судовому порядку оголошений померлим не раніше, ніж після закінчення двох років з дня закінчення воєнних дій.
Подібне регулювання у Цивільному кодексі Української РСР 1963 року склалося після Другої світової війни. У чинному ЦК України видозмінену до реалій незалежної України статтю 21 законодавець виклав у статті 46 без істотних змін, доповнивши її у частині другій реченням другим з наведенням спеціального правила із вказівкою на право суду (з урахуванням конкретних обставин) оголосити фізичну особу померлою до спливу дворічного строку, але не раніше спливу шести місяців.
Законодавець доповнив чинний ЦК України реченням другим частини другої статті 46 ЦК України задля врегулювання ситуацій, коли у суду є достатні істотні підстави вважати, що на основі доказів у конкретній справі фізична особа - з надзвичайно великою вірогідністю - є дійсно померлою (загиблою), і що впродовж двох років, зазначених у частині першій цієї статті, про особу не буде додаткових відомостей як про живу.
Частину другу статті 46 ЦК України потрібно тлумачити з урахуванням динамічного характеру суспільних відносин, які в умовах воєнних дій, збройних конфліктів зазнають швидких і непередбачуваних змін. Це вимагає оперативного реагування з боку суду для забезпечення ефективної охорони прав і законних інтересів осіб, у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси. Стислість строків вирішення такої категорії справ та ухвалення судових рішень у досліджуваній категорії справ стає особливо важливою в умовах, коли йдеться про встановлення правового статусу осіб, які зникли безвісти під час воєнних дій, збройного конфлікту, оскільки затримки в правовому реагуванні можуть призвести до погіршення ситуації для постраждалих осіб, їхніх родин і суспільства загалом.
За останні десятиріччя суспільні відносини зазнали докорінних змін, зокрема завдяки розвитку технологій, тому законодавець у чинному ЦК України передбачив скорочений шестимісячний строк, якого не було передбачено у Цивільному кодексі Української РСР 1963 року.
Тож тлумачення згаданої правової норми має сприяти швидкому відновленню стану правової визначеності та забезпеченню справедливості.
Словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України.
Визначення шести місяців як мінімально потрібного строку відображає необхідність обґрунтованого періоду для пошуку зниклої особи, враховуючи особливі обставини зникнення, зокрема під час активних бойових дій. Встановлення такого строку дозволяє зменшити ймовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою.
Швидкоплинні зміни суспільних відносин та життєвих обставин, зокрема на території активних бойових дій, впливають на можливість встановлення фактичного місця перебування зниклої особи. Тому, застосовуючи телеологічний підхід до тлумачення досліджуваної норми права, можна зробити висновок, що строк у шість місяців потрібно відраховувати від дня закінчення активних бойових дій на місці (території) ймовірної загибелі фізичної особи. Це забезпечує більш обґрунтований підхід до визначення моменту, коли зникнення фізичної особи (з надзвичайно високим ступенем вірогідності) можна вважати остаточним і невідворотним, що відповідає меті законодавчого регулювання - забезпеченню справедливості та правової визначеності для всіх зацікавлених сторін у таких суспільних відносинах.
Оголошення фізичної особи померлою пов`язується з виникненням у її родичів та інших заінтересованих осіб прав і законних інтересів, як-от: право на спадкування майна, отримання соціальних виплат, призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, припинення шлюбу, припинення зобов`язань, пов`язаних із такою особою, або інші матеріальні чи нематеріальні інтереси, пов`язані зі смертю цієї особи, тощо. Зазначене рішення також має важливе значення для правового статусу членів сім`ї, їх соціального забезпечення та можливості розпоряджатися майном особи, яка була оголошена померлою. Це оголошення має наслідки й для договірних зобов`язань, кредитних відносин і будь-яких інших правочинів, у яких брала участь особа, оскільки це може вплинути на вимоги кредиторів та інші правовідносини, пов`язані із зобов`язаннями.
Тому суд, зважаючи на конкретні обставини справи, повинен застосовувати норми права, які сприяють досягненню справедливого та передбачуваного результату. Правило про мінімальний шестимісячний строк дозволяє використовувати правові приписи до специфічних умов з огляду на активні бойові дії, соціальний контекст і правову невизначеність, яка виникає внаслідок збройної.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Інше, звужувальне, тлумачення правила другого речення частини другої статті 46 ЦК України було б проявом надмірного формалізму і суперечило б завданням цивільного судочинства.
Отже, телеологічне тлумачення норми права дозволяє врахувати специфіку випадків зникнення фізичних осіб під час активних бойових дій і акцентувати увагу на суспільній потребі у встановленні справедливості та визначеності щодо статусу зниклої особи, але лише після спливу розумного строку для її пошуку.
Законодавець, формуючи припис речення другого частини другої статті 46 ЦК України («з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців»), після слів «шести місяців» завершив речення. Зазначене унаочнює, що правильним є таке тлумачення цього припису, що здійснюватиметься без прив`язки до моменту скасування воєнного стану, припинення воєнних дій, збройного конфлікту як такого на усій території України.
Наведене тлумачення відповідає і європейським стандартам. Так, відповідно до Рекомендації CM/Rec(2009)12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо принципів, які стосуються осіб, зниклих безвісти, та презумпції смерті (прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 09 грудня 2009 року на 1073-му засіданні заступників міністрів), якщо обставини зникнення безвісти особи є такими, що дають підстави для висновку про ймовірність її загибелі, то для подання запиту бажано, щоб час, що минув з моменту зникнення або з моменту отримання останньої звістки про те, що особа жива, становив не більше одного року (пункт 2 принципу четвертого).
Стаття 48 ЦК України регулює правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою. Ця стаття передбачає механізм скасування судом рішення про оголошення фізичної особи померлою у разі, якщо вона з`являється або стає відомою інформація про її місцезнаходження. Завдяки цьому механізму законодавець також прагне забезпечити справедливість, враховуючи потребу в захисті прав людини та її законних інтересів. Стаття 48 ЦК України формує справедливий та розумний баланс між інтересами держави, суспільства та окремих осіб, у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, що є ключовим для функціонування правової системи.
Шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість.
Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376
У цьому Наказі зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території.
Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема з Наказу № 376, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України.
Обрахування шестимісячного строку, зазначеного у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, від дня припинення або скасування воєнного стану в Україні загалом або закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій її території суперечило б принципу правовладдя (верховенства права) та його складовій - правовій визначеності.
Україна є соціальною, правовою державою (стаття 1); людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3 Конституції України).
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України). Цей принцип є однією з основних засад цивільного судочинства (пункт 1 частини третьої статті 2 ЦПК України). Суд під час розгляду справи керується принципом верховенства права (частина перша статті 129 Конституції України, частина перша статті 10 ЦПК України), на якому має бути засноване судове рішення (частина перша статті 263 ЦПК України).
Одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності. Він вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності.
У Доповіді «Верховенство права», схваленій Європейською комісією «За демократію через право» на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25 - 26 березня 2011 року) (CDL-AD(2011)003rev), зазначено, що держава зобов`язана дотримуватись законів, які запровадила, і застосовувати їх у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю; передбачуваність означає, що закон має бути … проголошений наперед - до його застосування, та має бути передбачуваним щодо його наслідків: він має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку (пункт 44); юридична визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (пункт 46); юридична визначеність також означає, що держава загалом повинна дотримуватись узятих на себе певних зобов`язань, виконувати покладені на неї певні функції чи виголошені нею перед людьми певні обіцянки (поняття «законні очікування») (пункт 48).
За висновками Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), поняття «якість закону» означає, що національне законодавство має бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі правила поведінки, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (рішення ЄСПЛ у справах «C. G. та інші проти Болгарії» від 24 квітня 2008 року (C. G. and Others v. Bulgaria, заява № 1365/07, параграф 39), «Олександр Волков проти України» від 09 січня 2013 року (Oleksandr Volkov v. Ukraine, заява № 21722/11, параграф 170)).
ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення ЄСПЛ у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року (Cantoni v. France, заява № 17862/91, параграфи 31 - 32), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року (Vyerentsov v. Ukraine, заява № 20372/11, параграф 65)).
Згідно з принципом правової визначеності відрахування шестимісячного строку від дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій території України не забезпечувало б достатньої передбачуваності та сталості правових відносин. В умовах триваючої збройної агресії, що супроводжується численними випадками зникнень осіб та постійною нестабільністю, передбачити момент закінчення такої агресії неможливо. На час прийняття цієї постанови російсько-українська війна все ще триває, що посилює правову невизначеність і може ускладнювати ефективне застосування закону та забезпечення захисту прав осіб, які постраждали внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту та у яких, у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи, виникають певні цивільні права та правомірні інтереси.
Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2014 року № 15-рп/2004, одним із проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим його культурним рівнем. Справедливість є однією з основних засад права та є вирішальною у визначенні права як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди.
Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України.
У частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на усій території України.
Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою.
Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом.
З урахуванням конкретних обставин справи суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою від дня настання події, яка спричинила загибель фізичної особи, у разі якщо ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій.
У такому випадку у разі подій (наприклад, авіаударів, ракетних обстрілів, терактів, підривів на мінах, загибелі під час евакуації чи гуманітарної місії) на територіях, які формально не є зоною активних бойових дій, але мають прямий зв`язок з воєнними діями, збройним конфліктом, суд має право розпочати відлік шестимісячного строку з моменту такої події. Якщо докази, як-от: відеоматеріали, документи або показання свідків тощо, дозволяють з високим ступенем вірогідності припустити ймовірну загибель особи, зволікання у визнанні фізичної особи померлою стає невиправданим і не відповідає принципу правової визначеності.
Зазначена позиція наведена у постанові ВП ВС від 11 грудня 2024 року у справі №755/11021/22.
Наказом № 376 від 28.02.2025 року затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (із урахуванням змін, внесених згідно з Наказами Міністерства розвитку громад та територій № 748 від 23.04.2025, № 779 від 30.04.2025, № 910 від 28.05.2025, № 1004 від 16.06.2025, № 1151 від 15.07.2025, № 1160 від 17.07.2025, № 1275 від 19.08.2025, № 1374 від 11.09.2025, № 1609 від 17.11.2025, № 1700 від 08.12.2025, № 1782 від 16.12.2025, № 26 від 08.01.2026, № 114 від 22.01.2026, № 239 від 09.02.2026, № 454 від 09.03.2026, № 562 від 18.03.2026, № 987 від 26.05.2026, № 1082 від 10.06.2026}
Як вже було встановлено, за результатами службового розслідування складе акт службового розслідування від 18.04.2023, у якому, враховуючи пояснення свідків, відсутність можливості евакуації поранених та загиблих, інформації щодо факту загибелі або полону ОСОБА_5 та повного контролю території ведення бойових дій силами противника, ОСОБА_5 слід вважати таким, що зник безвісти 25.03.2023 під час виконання обов`язків військової служби в зоні проведення бойових дій. 
Зазначений акт підтверджує дату та місце імовірної смерті ОСОБА_5 , а саме, ІНФОРМАЦІЯ_8 , м. Бахмут, Донецької області.
Згідно наказу № 376 від 28.02.2025 року датою початку активних бойових дій у м. Бахмут Донецької області є 24.02.202, тоді як датою завершення активних бойових діє є 12.12.2023. Відповідно до змісту наказу, вказана території з 13.12.2023 визнана тимчасово окупованою.
Тому, саме з 12.12.2023 року має обраховуватися початок шестимісячного строку, зазначеного у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України як дата закінчення активних бойових дій на території м. Бахмут, Донецької області..
Тому, як на момент звернення до суду із заявою так і на момент ухвалення рішення, шестимісячний строк – минув.
Також, у запереченні на заяву Міністерство оборони України посилається на те, що на момент розгляду справи відсутні підстави для такого задоволення з огляду на відсутність доказів, які б підтверджували імовірну загибель особи.
Проте, таке твердження представника Міністерства оборони України не відповідає дійсності, оскільки, наявність обставин, що свідчать про смерть ОСОБА_5 підтверджуються матеріалами службового розслідування.
В матеріалах справи наявний витяг з ЄДРСР від 30.03.2023, відповідно до якого, 30 березня 2023 до ВП №3 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області надійшла заява ОСОБА_4 , який просить вжити заходів для розшуку його брата – ОСОБА_5 , який зник безвісти неподалік м. Бахмут Донецької області під час виконання бойових завдань.
Під час прийняття справи до провадження, судом було витребувано відомості з банків про наявність у ОСОБА_5 відритих рахунків, та у разі наявності відкритих рахунків, витребувано відомості про те, чи здійснювався рух коштів по вказаних рахунках в період з 25.03.2023 року по момент надання відповіді.
Згідно відповіді з ПАТ «МТБ БАНК», у ОСОБА_5 були відсутні відкриті рахунки у банку.
Згідно відповіді з АТ «Державний експортно-імпортний банк України», у ОСОБА_5 були відсутні відкриті рахунки у банку.
Згідно відповіді з АТ «ОЩАДБАНК», у ОСОБА_5 були відсутні відкриті рахунки у банку.
Згідно відповіді з АТ «ПУМБ, у ОСОБА_5 були відсутні відкриті рахунки у банку.
Згідно відповіді з АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», у ОСОБА_5 були відсутні відкриті рахунки у банку.
Згідно відповіді з АТ «УКРСИББАНК», у ОСОБА_5 були відсутні відкриті рахунки у банку.
Згідно відповіді з АТ «ПРОКРЕДИТБАНК», у ОСОБА_5 були відсутні відкриті рахунки у банку.
Згідно відповіді з АТ «УКРГАЗБАНК», у ОСОБА_5 були відсутні відкриті рахунки у банку.
Згідно відповіді з АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», у ОСОБА_5 були відсутні відкриті рахунки у банку.
Згідно відповіді з АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», у ОСОБА_5 були відсутні відкриті рахунки у банку.
Згідно відповіді з АТ «РАЙФАЙЗЕН БАНК», у ОСОБА_5 були відсутні відкриті рахунки у банку.
Згідно відповіді з АБ «ПІВДЕННИЙ», у ОСОБА_5 були відсутні відкриті рахунки у банку.
Згідно відповіді з АТ «ОТП БАНК», у ОСОБА_5 були відсутні відкриті рахунки у банку.
Згідно відповіді з АТ «ІДЕЯ БАНК», у ОСОБА_5 були відсутні відкриті рахунки у банку.
Згідно відповіді з ПАТ «МТБ БАНК», у ОСОБА_5 були відсутні відкриті рахунки у банку.
Згідно відповіді з АТ «СЕНС БАНК», у ОСОБА_5 були відсутні відкриті рахунки у банку.
Згідно відповіді з АТ КБ «ГЛОБУС», у ОСОБА_5 були відсутні відкриті рахунки у банку.
Згідно відповіді з АТ «ВСТ БАНК», у ОСОБА_5 були відсутні відкриті рахунки у банку.
Згідно відповіді з АТ «ТАСКОМБАНК», у ОСОБА_5 були відсутні відкриті рахунки у банку.
Згідно відповіді з АТ «ПРАВЕКС БАНК», у ОСОБА_5 були відсутні відкриті рахунки у банку.
Згідно відповіді з АТ «КРЕДОБАНК», у ОСОБА_5 були відсутні відкриті рахунки у банку.
Згідно відповіді з АТ КБ «ПРИВАТБАНК», у ОСОБА_5 був відкритий рахунок у банку. У період з 25.03.2023 по 19.04.2025 наявний рух по карткі. Проте, такий рух зумовлений виключно автоматичними платежами по картці (зарахування коштів за депозитом, отримання з них податку, округлення залишку по картці, оплата страхування тощо).
Зі змісту відповіді з ГЦОСІ ДПСУ вбачається, що відомості про перетин державного кордону ОСОБА_5 – відсутні.
У відповіді з Департаменту з питань виконання кримінальних покарань вказано, що ОСОБА_5 в установах виконання покарань чи слідчих ізоляторах станом на 27.04.2026 покарання не відбував, під вартою – не тримався.
04 травня 2026 року до суду надійшла відповідь з НСБУ, до якої долучено диск із інформацією з відповідних Реєстрів центральної бази даних електронної системи охорони здоров`я щодо ОСОБА_5 . З його змісту вбачається, що будь-які взаємодії між закладами охорони здоров`я та ОСОБА_5 в період з 25.03.2023 – не відбувалися.
Відповідно до відомостей, що були надані ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області на виконання ухвали суду, ОСОБА_5 офіційно перебуває у розшуку як особа, що зникла безвісти на території бойових дій, під час виконання завдання, дата зникнення – 23.03.2023, місце зникнення – м. Бахмут, Донецька область. 
У відповіді ДП «Український національний центр розбудови миру» вказано, що за наявною у центру інформацією, відомості про перебування ОСОБА_5 в полоні – відсутні. Інформація від РФ через центральне агентство з розшуку Міжнародного комітету Червового Хреста про ОСОБА_5 – не надходила. 
Зазначені в сукупності докази у повній мірі підтверджують обставини імовірної смерті ОСОБА_5 .
Тому, враховуючи той факт, що заява про оголошення ОСОБА_5 подана більш ніж через шість місяців з 12.12.2023 року, тобто, з моменту закінчення активних бойових дій на території м. Бахмут, Донецької області, беручи до уваги той факт, що факт імовірної смерті ОСОБА_5 підтверджується належними та допустимими доказами, які не були спростовані під час судового розгляду Міністерством оборони України, суд доходить до висновку про наявність підстав для оголошення ОСОБА_5 померлим.
У заяві заявниця просить оголосити ОСОБА_5 померлим під час виконання бойового завдання в усовах воєнного стану.
Постанова КЦС ВС від 16.08.2018 у справі № 127/11603/17 містить висновок про те, що встановлення факту смерті військовослужбовця саме в ході проведення АТО повинно вирішуватися у позасудовому порядку.
В даному конкретному випадку, вказівка у резолютивній частині рішення суду про оголошення ОСОБА_5 померлим піж час виконання бойового завдання в умовах воєнного стану призведе до того, що суд констатує його безпосередню участь та загибель саме у бойових діях, тим самим втрутившись в дискрецію органів, які відповідно до Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності деяких категорій осіб відповідно до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” уповноважені приймати рішення про виплату такої грошової допомоги.
За таких обставин, суд вважає, що заява про оголошення ОСОБА_5 померлим підлягає частковому задоволенню, шляхом вказівкою в резолютивній частині рішення відомостей про оголошення особи померлою, дати та місця його смерті.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 263-265, 305-309, 353 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Провадження у справі №947/23535/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про оголошення особи померлою щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 – закрити на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України про оголошення особи померлою – задовольнити частково.
Оголосити померлим громадянина України, уродження смт. Криве Озеро, Кривоозерського району Миколаївської області – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_2 .
Датою смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_2 вважати дату його зникнення, а саме, ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Місцем смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_2 вважати: Донецька область, м. Бахмут.
Роз`яснити, що у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 21 липня 2026 року.
Суддя           Косіцина В.В.

Присяжні          Худоченко В.О.

Шевченко О.М.