ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2026 м. Дніпро
Справа № 904/512/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кошлі А.О. (доповідач), суддів: Кучеренко О.І., Ярешко О.В.
за участі:
секретаря судового засідання – Ігнатенко Г.В.,
представника скаржника – Вольвач Є.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.08.2026 (суддя Загинайко Т.В.) у справі № 904/512/25
за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» (вх. № 37044/26 від 27.07.2026) на дії (бездіяльність) державного/приватного виконавця
у справі
за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 25; ідентифікаційний код юридичної особи 00100227)
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» (49044, м. Дніпро, вул. Моссаковського Володимира, 7; ідентифікаційний код юридичної особи 42086719)
про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:
Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги», в якому просило суд стягнути заборгованість у розмірі 21 998 094,36 грн, з яких: 3 % річних у розмірі 4 105 272,56 грн, інфляційні втрати у розмірі 17 892 821,80 грн, а також судовий збір.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2025 (суддя Золотарьова Я.С.) позов задоволено у повному обсязі, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» (49044, м. Дніпро, вул. Моссаковського Володимира, 7; ідентифікаційний код 42086719) на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 25; ідентифікаційний код 00100227) 3 % річних у розмірі 4 105 272,56 грн, інфляційні втрати у розмірі 17 892 821,80 грн та судовий збір у розмірі 263 977,14 грн; заяву ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» про розстрочення виконання рішення задоволено частково, розстрочено виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2025 по справі № 904/512/25 в частині стягнення з відповідача суми 3 % річних, інфляційних витрат та судового збору щомісячними рівними платежами строком на 12 місяців з дня ухвалення судового рішення.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 24.11.2025 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2025 у справі № 904/512/25 залишено без задоволення, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2025 у справі № 904/512/25 залишено без змін.
Господарським судом Дніпропетровської області на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2025 та постанови Центрального апеляційного господарського суду від 24.11.2025 видано наказ від 01.12.2025.
27.07.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області зі скаргою (вх. № 37044/26 від 27.07.2026) на дії (бездіяльність) державного виконавця, в якій просило: прийняти до розгляду скаргу на дії державного виконавця; визнати протиправними дії заступника начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Григорян Наріне Альбертівни щодо вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 81429376 шляхом винесення 07.07.2026 постанов про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; скасувати постанову зазначеної посадової особи про стягнення виконавчого збору від 07.07.2026 у виконавчому провадженні № 81429376; скасувати постанову зазначеної посадової особи про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 07.07.2026 у виконавчому провадженні № 81429376.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.08.2026 (повний текст ухвали складено 17.08.2026) відмовлено у задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» (вх. № 37044/26 від 27.07.2026) на дії (бездіяльність) державного/приватного виконавця у справі.
Мотиви суду першої інстанції:
Приймаючи оскаржувану ухвалу, місцевий господарський суд виходив з того, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України (стаття 129-1 Конституції України, статті 18, 326 Господарського процесуального кодексу України), а виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина 1 статті 327 Господарського процесуального кодексу України).
Суд першої інстанції зазначив, що умови і порядок виконання рішень судів визначені Законом України «Про виконавче провадження», відповідно до статті 1 якого виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і примусовим виконанням судових рішень, що проводиться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад справедливості, неупередженості та об`єктивності, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями (пункти 5, 8 частини 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження»).
Місцевий господарський суд врахував приписи частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» щодо строків пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання, які обчислюються, зокрема, із закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а також пункт 6 розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, згідно з яким у разі пред`явлення до виконання виконавчого документа, за яким надана розстрочка виконання, виконавче провадження відкривається в частині, за якою сплинув строк сплати, а виконавчий збір стягується із сум, за якими сплинув строк сплати.
З огляду на надане судом дванадцятимісячне розстрочення суд першої інстанції встановив, що останній платіж за виконавчим документом мав бути здійснений боржником 14.05.2026 включно, а тому дійшов висновку, що державний виконавець правомірно відкрив виконавче провадження № 81429376.
Дослідивши зміст пункту 10-5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», яким тимчасово, на час дії воєнного стану, зупиняється вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень у виконавчих провадженнях у частині стягнення сум індексу інфляції, 3 процентів річних та неустойки за грошовими зобов`язаннями суб`єктів господарювання, що виникли у період з 24 лютого 2022 року по 1 вересня 2024 року, боржниками за якими є учасники ринку електричної енергії, місцевий господарський суд зазначив, що державний виконавець діяв у часових і процедурних межах, прямо встановлених статтями 26, 27 і 42 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, а пункт 10-5 не містить винятку із цих правил, не змінює моменту виникнення виконавчого збору й мінімальних витрат та не передбачає їх відстроченого визначення після припинення воєнного стану.
Щодо постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження суд першої інстанції, керуючись статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» та пунктами 2, 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, встановив, що відділом понесені витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, зокрема виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Автоматизованої системи виконавчих проваджень та інші витрати, необхідні для забезпечення належної організації виконання вимог виконавчого документа, на суму 320,00 грн, а розмір мінімальних витрат не залежить від суми стягнення, а лише від витрат, понесених у зв`язку з організацією та проведенням виконавчих дій.
Крім того, суд першої інстанції зауважив, що стаття 27 Закону України «Про виконавче провадження» окремо визначає випадки, коли виконавчий збір не стягується; часткове виконання до відкриття провадження не звільняє боржника від збору з невиконаного залишку, а лише зменшує базу його обчислення; наявність тимчасового зупинення дій за пунктом 10-5 серед підстав для звільнення від збору не зазначена, так само як Закон не передбачає звільнення учасника ринку електричної енергії від відшкодування мінімальних витрат виконавчого провадження.
За наведених мотивів місцевий господарський суд визнав постанови заступника начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Григорян Н.А. від 07.07.2026 № 81429376 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та від 07.07.2026 № 81429376 про стягнення виконавчого збору обґрунтованими та законними, дії посадової особи – правомірними, а скаргу боржника – такою, що не підлягає задоволенню.
Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:
Не погодившись з ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.08.2026 у справі № 904/512/25, Товариство з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 25.08.2026, в якій просить: апеляційну скаргу прийняти до розгляду та задовольнити; скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.08.2026 по справі № 904/512/25 в повному обсязі; прийняти нове рішення, яким визнати протиправними дії заступника начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Григорян Наріне Альбертівни щодо вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 81429376 шляхом винесення 07.07.2026 постанов про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; скасувати постанову зазначеної посадової особи про стягнення виконавчого збору від 07.07.2026 у виконавчому провадженні № 81429376; скасувати постанову зазначеної посадової особи про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 07.07.2026 у виконавчому провадженні № 81429376.
Ухвала суду першої інстанції оскаржується в повному обсязі.
Узагальнення доводів апеляційної скарги:
Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
Апелянт зазначає, що відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухваленим на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених дослідженими доказами, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, тоді як судом першої інстанції не в повній мірі досліджено всі обставини справи, які мають значення для її розгляду, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.
Скаржник вказує, що суд не надав належної оцінки застосуванню пункту 10-5 розділу XIII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», тоді як основним доводом скарги було те, що виконавчий документ виданий щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, а боржник є учасником ринку електричної енергії та інформація про рішення суду включена до переліку НКРЕКП, передбаченого зазначеним пунктом. Цією нормою прямо визначено, що тимчасово на період дії воєнного стану зупиняється вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень щодо стягнення 3 % річних та інфляційних нарахувань з відповідних учасників ринку електричної енергії.
На переконання апелянта, після встановлення наявності обставин, передбачених пунктом 10-5 розділу XIII Закону України «Про виконавче провадження», посадова особа органу державної виконавчої служби була зобов`язана утриматися від вчинення будь-яких подальших виконавчих дій щодо такого виконавчого документа. Натомість були винесені постанова про відкриття виконавчого провадження, постанова про стягнення виконавчого збору, постанова про визначення мінімальних витрат виконавчого провадження, а лише після цього – постанова про зупинення виконавчих дій; фактично посадова особа своїми діями спочатку створила для боржника нові грошові зобов`язання, а вже потім застосувала передбачене законом зупинення, чим суд першої інстанції, не надавши цим доводам належної правової оцінки, порушив вимоги статей 236, 238 Господарського процесуального кодексу України.
Скаржник наголошує, що суд безпідставно визнав законною постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, дійшовши висновку про її правомірність з мотивів того, що мінімальні витрати не залежать від суми стягнення, однак така мотивація не відповідає предмету спору: боржник не стверджував, що розмір мінімальних витрат обчислений неправильно, а зазначав, що сама постанова про визначення мінімальних витрат є результатом вчинення виконавчої дії у виконавчому провадженні, в якому відповідно до пункту 10-5 розділу XIII Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії підлягають зупиненню; вказаний аргумент судом взагалі не досліджувався та не спростовувався, отже висновок суду не стосується предмету доводів скаржника та не містить мотивів їх відхилення.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції не врахував правову природу виконавчого збору, який відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» є збором, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби, та стягується згідно з частиною 2 цієї статті у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню. Разом із тим пунктом 10-5 розділу XIII Закону встановлено спеціальний тимчасовий режим, який виключає вчинення виконавчих дій та застосування заходів примусового виконання до відповідної категорії рішень, а за відсутності можливості примусового виконання рішення відсутні й правові підстави для формування обов`язку зі сплати виконавчого збору; станом на сьогодні сума, визначена у виконавчому документі, не підлягає примусовому стягненню, у зв`язку з чим винесення постанови про стягнення виконавчого збору є передчасним та таким, що безпідставно покладає на боржника додатковий фінансовий тягар.
Скаржник зазначає, що оскільки виконавчий збір за своїм змістом є винагородою саме за здійснення заходів примусового виконання, то якщо відповідні заходи не здійснюються, такий збір також не може бути стягнутий з огляду на імперативно передбачене законом зупинення виконавчих дій; після закінчення воєнного стану невідомо, яка сума боргу за виконавчим документом підлягатиме примусовому стягненню (можливо, боржник у цьому проміжку часу виконає рішення повністю), з огляду на що вказана в постанові про стягнення виконавчого збору сума є такою, яка визначена «наперед» («завчасно»), що не передбачено вимогами діючого законодавства, а тому суперечить пункту 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження».
Апелянт стверджує, що суд першої інстанції взагалі не дослідив співвідношення статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» та спеціальної норми пункту 10-5 розділу XIII цього Закону, не надавши належної правової оцінки дії спеціальної норми, яка підлягала переважному застосуванню у спірних правовідносинах. Зазначена норма адресована конкретному колу суб`єктів, діє у спеціальний період та обмежує застосування загального механізму примусового виконання, а отже, є спеціальною нормою, яка відповідно до принципу lex specialis derogat generali має пріоритет над загальними положеннями статей 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження»; крім того, пункт 10-5 розділу XIII є пізніше прийнятою нормою, ніж положення, що регламентують загальний порядок винесення постанов про виконавчий збір та мінімальні витрати, а за принципом lex posterior derogat priori пізніше прийнята норма обмежує дію раніше прийнятої в частині регулювання тотожних правовідносин.
На підтвердження наведеного скаржник посилається на постанову Верховного Суду від 25.01.2022 у справі № 911/782/21, в якій зазначено, що «за наявності розбіжностей загальних і спеціальних (виняткових) норм необхідно керуватися принципом lex spicialis, відповідно до якого при розбіжності загального та спеціального закону спеціальний закон діє, а також принципом lex specialis derogate generali, суть якого зводиться до того, що спеціальний закон скасовує дію загального закону; спеціальна норма має перевагу над загальними», а також на позицію Європейського суду з прав людини про перевагу норм lex specialis над іншими загальними нормами (§ 69 рішення у справі «Ніколова проти Болгарії» від 25.03.99, § 15 рішення у справі «Баранкевич проти Росії» від 26.07.2007). Апелянт наводить також рішення Конституційного Суду України від 18.06.2020 № 5-р(II)/2020, згідно з яким принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня, із застосуванням формул «закон пізніший має перевагу над давнішим», «закон спеціальний має перевагу над загальним», «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим», та постанову Великої Палати Верховного Суду від 07.12.2022 у справі № 908/1525/16 щодо принципу юридичної визначеності, який вимагає, щоб у випадку прийняття спеціального закону з певного питання цей закон не ставився під сумнів, зокрема шляхом його невиконання.
Скаржник вказує, що внесенням змін до Закону України «Про виконавче провадження» щодо зупинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень в частині стягнення інфляційних та річних для членів ринку електричної енергії законодавець намагався на період воєнного часу надати можливість виконувати ці рішення підприємствам енергетичного сектору добровільно за наявності фінансової можливості, встановивши так звану відкладальну обставину (на час воєнного стану) для виконання рішень суду по цим категоріям справ, тим самим продовжуючи добровільний строк виконання рішення суду для підприємств критичної інфраструктури. Натомість дії посадової особи органу державної виконавчої служби фактично позбавили боржника можливості добровільно виконати рішення суду без сплати виконавчого збору та без штрафних наслідків і фактично зводять спеціальну норму закону до формального «паперового» зупинення, що суперечить принципу верховенства права та цілям закону.
Таким чином, на думку апелянта, незастосування судом спеціальної норми призвело до неправильного вирішення спору в частині вимог щодо визнання неправомірними та скасування постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про визначення мінімальних витрат виконавчого провадження.
Щодо строку оскарження скаржник зазначає, що повний текст ухвали складений та підписаний 17.08.2026, апеляційна скарга на ухвалу подається протягом десяти днів (стаття 256 Господарського процесуального кодексу України), з урахуванням частини 6 статті 242 та частини 1 статті 116 цього Кодексу датою отримання боржником ухвали суду є 17.08.2026, а останнім днем подання апеляційної скарги – 27.08.2026, у зв`язку з чим апеляційна скарга подана в межах визначених законом строків.
Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:
Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (відділ) подав відзив на апеляційну скаргу, згідно якого заперечує проти апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги», вважає вимоги скаржника безпідставними, необґрунтованими та такими, в задоволенні яких необхідно відмовити у повному обсязі, просить прийняти відзив до розгляду, в задоволенні апеляційної скарги від 25.08.2026 відмовити у повному обсязі та залишити ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.08.2026 по справі № 904/512/25 без змін, посилаючись на наступне.
Відділ зазначає, що на примусове виконання 07.07.2026 надійшла заява стягувача ПАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» (вих. № 01/36916 від 11.06.2026) про примусове виконання наказу № 904/512/25, виданого 01.12.2025 Господарським судом Дніпропетровської області, про стягнення з ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» 22 262 071,50 грн заборгованості, з яких 4 105 272,56 грн – 3 % річних, 17 892 821,80 грн – інфляційні витрати, 263 977,14 грн – судовий збір; відповідно до заяви стягувача боржником сплачено суму судового збору, тому залишок заборгованості за виконавчим документом складає 21 998 094,36 грн. За результатами реєстрації заяви та виконавчого документа надано єдиний унікальний номер виконавчого провадження № 81429376 та визначено відповідального державного виконавця – заступника начальника Відділу Григорян Наріну Альбертівну, якою 07.07.2026, керуючись вимогами статей 3, 4, 24, 25, 26, 27, 42 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (320,00 грн) та постанову про стягнення виконавчого збору (10 % від суми, яка підлягає стягненню, – 2 199 809,44 грн).
Відділ підтверджує, що ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» (код ЄДРПОУ 42086719) є учасником ринку електричної енергії згідно з Переліком, передбаченим пунктом 10-5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», та зазначає, що керуючись вимогами цього пункту, 07.07.2026 в межах виконавчого провадження № 81429376 винесено також постанову про зупинення вчинення виконавчих дій.
Заперечуючи проти доводів скаржника, Відділ посилається на частину 2 статті 19 Конституції України, статті 1, 3, 5, 13, 26, 27, 42 Закону України «Про виконавче провадження», пункт 8 розділу ІІІ та пункт 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, і вказує, що системний аналіз наведених норм свідчить, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків) пов`язується з початком примусового виконання, яке розпочинається з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження державний виконавець повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору; законодавцем виділено окремий випадок, коли така постанова не виноситься, – за виконавчими документами про стягнення аліментів. Стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до виконання виконавчого документа самостійно до відкриття виконавчого провадження.
Відділ вказує, що відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам не пізніше наступного робочого дня, а мінімальні витрати складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням відповідних постанов, отже визначення мінімальних витрат є обов`язковою складовою процесуального оформлення виконавчого провадження.
Відділ не погоджується з доводами скаржника про те, що виконавчий збір за своєю правовою природою є саме платою (винагородою) за примусове виконання рішення, оскільки частина 1 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначає виконавчий збір як збір, що справляється за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби, і не визначає його як «винагороду» державному виконавцю за фактично вчинені виконавчі дії; ця норма пов`язує справляння виконавчого збору саме з примусовим виконанням рішення, а не виключно з фактичним результатом такого виконання, тому ототожнення моменту визначення виконавчого збору з моментом фактичного вчинення всіх заходів примусового виконання є необґрунтованим.
Відділ наголошує, що скаржник не врахував різницю між «визначенням» виконавчого збору та його фактичним примусовим стягненням, а також помилково стверджує про «додатковий тягар для боржника щодо сплати виконавчого збору»; пункт 10-5 зупиняє саме «вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання», а винесення постанов про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат є фіксацією обов`язку боржника, яка відбувається на підставі закону в момент відкриття провадження. Ці постанови після їх винесення 07.07.2026 так само підпали під дію постанови про зупинення, тобто державний виконавець їх виніс, зафіксував борг перед державою, але фізично не стягував кошти з боржника, виконавши вимогу пункту 10-5 розділу XIII Закону.
Відділ зазначає, що заходами примусового виконання рішень є визначені статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» дії, і в межах виконавчого провадження № 81429376 такі заходи не застосовувались з метою подальшого зупинення виконавчого провадження та недопущення порушення прав скаржника (боржника). Твердження скаржника про те, що дана категорія виконавчих документів не передбачає виконання рішення поки діє воєнний стан, не відповідає положенням пункту 10-5 розділу XIII Закону та суперечить статті 129-1 Конституції України в частині обов`язковості виконання судових рішень.
Відділ також посилається на статті 2, 74, 236, 263, 276 Господарського процесуального кодексу України та вважає, що суддею Господарського суду Дніпропетровської області правомірно та у відповідності до норм чинного законодавства постановлено ухвалу про відмову в задоволенні скарги з додержанням норм матеріального і процесуального права. Додатково Відділ зазначає, що в аналогічній справі ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2026 у справі № 904/2616/24 відмовлено в задоволенні скарги ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» на дії заступника начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби Григорян Н.А., а ухвалою (постановою) Центрального апеляційного господарського суду від 19.05.2026 у справі № 904/2616/24 апеляційну скаргу ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» на зазначену ухвалу залишено без задоволення.
Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» подало додаткові пояснення на апеляційну скаргу від 01.09.2026 № 01/54261, згідно яких, керуючись пунктом 3 частини 1 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, просить прийняти ці пояснення до матеріалів справи № 904/512/25 та врахувати їх при подальшому розгляді справи, і заперечує проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на те, що пункт 10-5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» не встановлює заборони на відкриття виконавчого провадження та винесення постанов, які закон пов`язує з його відкриттям; оскаржувані постанови не є заходами фактичного стягнення 3 % річних чи інфляційних втрат; сплата частини присудженої суми до відкриття провадження впливає на розрахунок виконавчого збору, але не виключає обов`язку державного виконавця винести постанову про його стягнення та постанову про розмір мінімальних витрат.
Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:
Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.08.2026 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Кошля А.О., судді: Кучеренко О.І., Ярешко О.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.08.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.08.2026 у справі № 904/512/25; витребувано з Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи № 904/512/25, необхідні для розгляду скарги; розгляд справи призначено у судовому засіданні на 08 вересня 2026 о 10:40 год.
Цією ж ухвалою учасникам справи запропоновано протягом 5 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження надати до суду відзив на апеляційну скаргу, заперечення щодо заяв та клопотань, поданих разом з апеляційною скаргою, власні заяви, клопотання відповідно до статей 38, 169, 170 Господарського процесуального кодексу України, додаткові докази та обґрунтування щодо неможливості надати їх до суду першої інстанції; явку представників сторін визнано не обов`язковою; учасників справи повідомлено про можливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, у тому числі поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
01.09.2026 Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «Укренерго» подано додаткові пояснення у справі (вих. № 01/54261) на апеляційну скаргу ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» з клопотанням про прийняття цих пояснень до матеріалів справи № 904/512/25 та врахування їх при подальшому розгляді справи.
03.09.2026 Першим Правобережним відділом державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України подано відзив на апеляційну скаргу з клопотанням про прийняття відзиву на апеляційну скаргу до розгляду.
08.09.2026 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.
Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:
Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.
Доводи учасників апеляційного перегляду:
Предметом апеляційного оскарження є ухвала суду першої інстанції, якою відмовлено у задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» (вх. № 37044/26 від 27.07.2026) на дії (бездіяльність) державного/приватного виконавця у справі № 904/512/25.
З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що:
рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2025 у справі № 904/512/25 позов задоволено у повному обсязі та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» 3 % річних у розмірі 4 105 272,56 грн, інфляційні втрати у розмірі 17 892 821,80 грн та судовий збір у розмірі 263 977,14 грн, а також частково задоволено заяву боржника про розстрочення виконання рішення строком на 12 місяців з дня ухвалення судового рішення;
постановою Центрального апеляційного господарського суду від 24.11.2025 зазначене рішення залишено без змін, а 01.12.2025 Господарським судом Дніпропетровської області видано наказ;
до відкриття виконавчого провадження боржником частково виконано наказ від 01.12.2025 шляхом сплати 263 977,14 грн судового збору, у зв`язку з чим станом на 07.07.2026 невиконаний залишок за наказом становив 21 998 094,36 грн;
07.07.2026 на підставі заяви стягувача про примусове виконання наказу заступником начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Григорян Н.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 81429376 (ідентифікатор доступу В845БЕА6В996);
07.07.2026 цією ж посадовою особою у виконавчому провадженні № 81429376 винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 320,00 грн та постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 2 199 809,44 грн;
Товариство з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» (код ЄДРПОУ 42086719) є учасником ринку електричної енергії та зазначене разом зі справою № 904/512/25 у переліку, оприлюдненому Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на виконання пункту 10-5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження»;
07.07.2026 у межах виконавчого провадження № 81429376 винесено також постанову про зупинення вчинення виконавчих дій, а заходи примусового виконання, визначені статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження», у цьому виконавчому провадженні не застосовувались.
Правові підстави та норми права, застосовані судом апеляційної інстанції
За приписами статті 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного чи приватного виконавця під час виконання судового рішення порушено їхні права чи свободи. Відповідно до статті 343 ГПК України за результатами розгляду такої скарги суд постановляє ухвалу, якою у разі встановлення обґрунтованості скарги визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними та зобов`язує виконавця усунути порушення, а в разі встановлення відповідності оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності закону - відмовляє у задоволенні скарги.
Відповідно до положень частини 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення, у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у встановленому законом порядку.
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права (ст. 339-1 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно абз. 1 частини 1 статті 327 Господарського процесуального кодексу виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу, як суд першої інстанції.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Положеннями частин 1, 2 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Аналогічне положення закріплено в частині 1 статті 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (частина 1, пункт 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», законодавець урегулював, що примусове виконання рішень уповноваженими цим Законом органами та особами здійснюється у межах повноважень та у спосіб, що визначені, зокрема, Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлений обов`язок виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа винести постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій має бути зазначено про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець також зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Як правильно встановлено місцевим господарським судом, на виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.12.2025 у справі № 904/512/25 про стягнення з ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» на користь ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» 3 % річних у розмірі 4 105 272,56 грн, інфляційних втрат у розмірі 17 892 821,80 грн та судового збору у розмірі 263 977,14 грн та про розстрочення виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2025 по справі №904/512/25 в частині стягнення з відповідача суми 3% річних, інфляційних витрат та судового збору щомісячними рівними платежами строком на 12 місяців з дня ухвалення судового рішення, 07.07.2026 заступником начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Григорян Наріне Альбертівною відкрито виконавче провадження № 81429376.
Також вбачається, що 07.07.2026 були винесені постанови:
- № 81429376 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 320,00 грн, які підлягають стягненню з боржника;
- № 81429376 про стягнення виконавчого збору, відповідно до якої з боржника підлягає стягненню виконавчий збір в розмірі 2 199 809,44 грн. 
Колегія суддів приймає до уваги посилання скаржника на положення пункту 10-5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» якими регламентовано, що тимчасово, на час дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, зупиняється вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень (у тому числі накладення арешту на майно та грошові кошти) у виконавчих провадженнях у частині стягнення сум індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання, 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання чи іншого розміру процентів, встановлених договором або законом, сум неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошових зобов`язань, сплата яких передбачена договорами, за грошовими зобов`язаннями суб`єктів господарювання, що виникли у період з 24.02.2022 по 01.09.2024, за якими боржниками є учасники ринку електричної енергії, перелік яких із зазначенням номерів судових справ оприлюднюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на її офіційному веб-сайті, а саме:
- постачальників універсальних послуг перед виробниками електричної енергії та гарантованим покупцем за договорами купівлі-продажу електричної енергії;
- постачальників універсальних послуг перед операторами систем розподілу за договорами про надання послуг з розподілу;
- постачальників універсальних послуг перед оператором системи передачі за договорами про надання послуг з передачі;
- гарантованого покупця перед постачальниками універсальних послуг за договорами про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів;
- гарантованого покупця перед виробниками електричної енергії за договорами купівлі-продажу електричної енергії;
- гарантованого покупця перед виробниками електричної енергії з альтернативних джерел енергії за договорами про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом та договорами про надання послуги із забезпечення підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за механізмом ринкової премії;
- оператора системи передачі перед гарантованим покупцем та постачальниками універсальних послуг за договорами про надання послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії;
- операторів систем розподілу перед оператором системи передачі за договорами про надання послуг з передачі та договорами про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління;
- виробників електричної енергії перед гарантованим покупцем за договорами про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів.
Колегією суддів установлено, що на офіційному вебсайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, оприлюднено Перелік учасників ринку електричної енергії, передбачений пунктом 10-5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», до якого включено ТОВ «Донецькі енергетичні послуги». У зазначеному Переліку щодо вказаного товариства наведено, зокрема, відомості про судову справу № 904/512/25.
Наведені обставини свідчать про поширення на боржника правового режиму, визначеного пунктом 10-5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», у межах відповідної судової справи.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що системний аналіз положень пункту 10-5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про поширення дії зазначеної норми виключно на виконавчі провадження, які перебувають на стадії примусового виконання, тобто є відкритими та виконуються органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем.
Зі змісту вказаної норми вбачається, що законодавець пов`язує настання відповідних правових наслідків саме із зупиненням вчинення виконавчих дій та застосуванням заходів примусового виконання рішень у межах відкритого виконавчого провадження, зокрема накладення арешту на майно чи кошти боржника. Водночас зазначені положення не містять заборони щодо прийняття виконавчого документа до виконання або відкриття виконавчого провадження.
Тобто, названа норма містить тимчасову заборону на вчинення виконавчих дій, пов`язаних зі стягненням з боржників учасників ринку електричної енергії, сум заборгованості, визначених у виконавчому документі. При цьому названа правова норма не містить заборону на стягнення коштів виконавчого провадження, до яких відносяться, зокрема, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження.
Як встановлено судом, після відкриття виконавчого провадження державним виконавцем було враховано наявність передбачених законом обставин, у зв`язку з чим постановою від 07.07.2026 зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.12.2025 у справі № 904/512/25 до припинення або скасування правового режиму воєнного стану в Україні, на підставі п. 10-5 розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», на період до припинення або скасування правового режиму воєнного стану в Україні.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження».
Статтею 27 Закону визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Статтею 42 Закону № 1404-VIII передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з:
1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;
2) авансового внеску стягувача;
3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.
Аналіз наведених норм дає можливість дійти беззаперечного висновку, що саме закон покладає на виконавця обов`язок одночасно з відкриттям виконавчого провадження винести рішення про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, які є коштами виконавчого провадження.
Стаття 27 Закону України «Про виконавче провадження» окремо визначає випадки, коли виконавчий збір не стягується. Часткове виконання до відкриття провадження не звільняє боржника від збору з невиконаного залишку, а лише зменшує базу його обчислення. Наявність тимчасового зупинення дій за пунктом 10-5 серед підстав для звільнення від збору не зазначена. Так само Закон не передбачає звільнення учасника ринку електричної енергії від відшкодування мінімальних витрат виконавчого провадження.
Тому постанови заступника начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Григорян Н. А. від 07.07.2026 № 81429376 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та від 07.07.2026 № 81429376 про стягнення виконавчого збору є обґрунтованими та законними.
З урахуванням наведеного колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку, що ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 11.08.2026 у справі № 904/512/25 є законною та обґрунтованою, постановленою з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права, на підставі повного, всебічного й об`єктивного з`ясування обставин справи, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 11.08.2026 у справі № 904/512/25 прийнята з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст.129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.08.2026 у справі № 904/512/25 – залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.08.2026 у справі № 904/512/25 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 ГПК України.
Повний текст постанови виготовлено 14.09.2026.

Головуючий суддя А.О. Кошля

Суддя О.І. Кучеренко

Суддя О.В. Ярешко