П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/7863/24	

Перша інстанція: суддя Аракелян М.М.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г. 

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 18.05.2026 у справі № 420/7863/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, –

ВСТАНОВИВ:

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 22.08.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнив повністю.
Визнав протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.02.2015 по 06.09.2017 без встановлення базового місяця - січень 2008 року.
Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та доплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.02.2015 по 06.09.2017 із встановленням для розрахунку індексації базового місяця - січень 2008 року. 
Рішення набрало законної сили 24.09.2024.
14.10.2024 у справі виготовлений виконавчий лист, який отриманий позивачем засобами поштового зв`язку 25.10.2024 року.
15.12.2025 надійшла заява позивача, у якій ОСОБА_1 просить суд:
встановити судовий контроль за виконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2024 у справі № 420/7863/24 за його позовом до військової частини НОМЕР_1 ;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 протягом 30 днів з дня отримання ухвали суду подати до Одеського окружного адміністративного суду письмовий звіт про повне виконання рішення суду від 22.08.2024 у справі № 420/7863/24 із підтверджувальними документами (платіжними дорученнями, розрахунком індексації тощо);
у разі неподання військовою частиною НОМЕР_1 у встановлений судом строк звіту про виконання рішення суду або у разі встановлення невиконання/неналежного виконання рішення - вирішити питання про застосування до керівника військової частини НОМЕР_1 заходів впливу, передбачених частинами восьмою - одинадцятою статті 382 КАС України, зокрема про накладення штрафу.
В обґрунтування заяви, зокрема, зазначено, що судове рішення у даній справі набрало законної сили 24.09.2024. 27.09.2024 позивачем було подано до Одеського окружного адміністративного суду заяву про видачу виконавчого листа, за результатами якої виконавчий лист було надіслано йому поштою. 07.11.2024 позивач звернувся до Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про прийняття зазначеного виконавчого листа до примусового виконання, додавши оригінал виконавчого листа та інші необхідні документи. Станом на дату подання цієї заяви рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2024 у справі № 420/7863/24 фактично не виконано, грошові кошти в рахунок індексації грошового забезпечення позивачу не виплачені, інформації про повне виконання рішення суду від відповідача та органу ДВС позивач не отримував. 
Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 19.12.2025 заяву задовольнив повністю; зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 подати суду звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2024 у справі №420/7863/24 у строк 30 календарних днів з дня отримання копії ухвали.
05.01.2026 до суду надійшов звіт Військової частини НОМЕР_1 від 03.01.2026 про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду.
Відповідачем в додатки до звіту не надано доказів направлення копії звіту та доданих до нього матеріалів позивачу.
Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 09.01.2026 відмовив у прийнятті звіту Військової частини НОМЕР_1 від 03.01.2026 про виконання рішення у справі №420/7863/24; зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 надати до Одеського окружного адміністративного суду відомості про керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення від 22.08.2024 у справі №420/7863/24, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, дату народження; реєстраційний номер облікової картки платника податків керівника; зареєстроване місце його проживання; встановлено Військовій частині НОМЕР_1 новий строк для подання звіту суду - 30 календарних днів з дня отримання ним копії ухвали.
14.01.2026 надійшов звіт відповідача від 03.01.2026 (поданий через систему “Електронний суд” 13.01.2026) про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду.
В додатки до звіту надано докази надіслання його копії з додатками позивачу засобами поштового зв`язку.
Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 02.02.2026 у справі № 420/7863/24 відмовив у прийнятті звіту Військової частини НОМЕР_1 від 03.01.2026 про виконання рішення у справі №420/7863/24.
Повторно зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 надати до Одеського окружного адміністративного суду відомості про керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення від 22.08.2024 у справі №420/7863/24, а саме:
- прізвище, ім`я, по-батькові, дату народження;
- реєстраційний номер облікової картки платника податків керівника;
- зареєстроване місце його проживання.
Встановив Військовій частині НОМЕР_1 новий строк для подання звіту суду - 20 календарних днів з дня отримання ним копії ухвали.
Постановляючи вищевказану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем в порушення приписів п.3 ч.2 ст.382-3 КАС України у звіті не зазначено ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) позивача та його місце проживання чи перебування. При цьому, також Відповідачем вимоги ухвали суду від 09.01.2026 щодо надання відомостей про керівника Військової частини НОМЕР_1 не виконані.
За таких підстав, суд виснував, що у прийнятті звіту слід відмовити на підставі ч.2 ст. ст.382-3 КАС України, оскільки звіт подано без додержання вимог ч.3 ст.382-2 цього Кодексу.
П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 24.03.2026 у справі №420/7863/24 вищезазначену ухвалу залишив без змін.
11.05.2026 через систему “Електронний суд” надійшов звіт Військової частини НОМЕР_1 від 05.05.2026, у якому відповідач зазначає, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2024 у справі № 420/7863/24 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 : перерахувати та доплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 лютого 2015 року по 06 вересня 2017 року із встановленням для розрахунку індексації базового місяця — січень 2008 року.
На виконання зазначеного судового рішення військовою частиною НОМЕР_1 вжито таких заходів:
1.Судове рішення отримано та розглянуто, його зміст доведено до відома командування та відповідальних фінансових посадових осіб військової частини НОМЕР_1 .
2.Видано відповідний наказ командира військової частини НОМЕР_1 , яким зобов`язано фінансову службу здійснити розрахунок індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 відповідно до вимог судового рішення.
3. Фінансовою службою військової частини НОМЕР_1 підготовлено Розрахунок сум індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.02.2015 року по 06.09.2017 року.
4. Суму до доплати визначено відповідно до чинного на момент виникнення правовідносин законодавства та вимог судового рішення.
5. На підставі розрахунку сум індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 та пункту 3.2. Розділу З Інструкції з організації претензійної та позовної роботи, самопредставництва, представництва інтересів Міністерства оборони України, Збройних Сил України у судах та інших державних органах, виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.12.2016 року №744 подано клопотання про неоскарження та виділення коштів по справі №420/7863/24.
6.Отримано лист погодження на клопотання про неоскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/7863/24 у розмірі 76679,41 гривня та погодження щодо включення до заявки-розрахунку потребу в коштах на сплату видатків виконавчого провадження за вище зазначеною справою в сумі 32269,00 гривень.
7.Фінансово-економічною службою військової частини НОМЕР_1 надано на фінансово- економічне управління ВМС заявку на фінансування для виконання рішення суду.
8. 01 травня 2026 року Військовою частиною НОМЕР_1 здійснено перерахування доходу (індексацію грошового забезпечення за період з 01 лютого 2015 року по 06 вересня 2017 року із встановленням для розрахунку індексації базового місяця — січень 2008 року) Позивачу (звільненому військовослужбовцю) з нарахуванням, утриманням та сплатою в бюджет усіх податків та зборів.
Станом на дату подання цього звіту рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2024 у справі № 420/7863/24 виконано в повному обсязі.
В додатки до звіту надано копію відомості про розподіл витрат В/ч НОМЕР_1 від 01.01.2025, відповідно до якої 01.05.2025 ОСОБА_1 виплачено 59043,15грн.
Копія звіту надіслана позивачу засобами поштового зв`язку 07.05.2026 та доставлена до “Електронного кабінету” представника позивача 11.05.2026.
Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 18.05.2026 у справі № 420/7863/24 прийняв звіт Військової частини НОМЕР_1 в порядку ст. 382 КАС України про виконання рішення від 22.08.2024 у справі №420/7863/24.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що 01.05.2025 ОСОБА_1 виплачено 59043,15грн., що підтверджується копією відомості розподілу витрат В/ЧА1032 від 01.01.2026 року (доданою до звіту від 05.05.2026 року), призначення платежу - “грошове забезпечення-індексація ГЗ за період з 01.02.2015 по 06.09.2017 зг.ріш.суду за справою №420/7863/24”.
При цьому суд констатував, що 59043,15грн. – це сума 76679,41грн. із відрахуванням 23% податків та зборів (18% ПДФО + 5% військовий збір).
Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що Військовою частиною НОМЕР_1 виконано рішення суду у даній справі, а саме виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.02.2015 по 06.09.2017 із встановленням для розрахунку індексації базового місяця - січень 2008 року.
Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду першої інстанції представник Лінський А.В. подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі вказує, що ухвала судом першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим просить її скасувати.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- судом першої інстанції не враховано, що питання компенсації ПДФО не є новою вимогою, а стосується повноти виконання рішення суду:
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно ч.1 ст.382-2 КАС України суд розглядає звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду питання, не перешкоджає судовому розгляду.
Відповідно до ч.ч.1-2 ст.382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання. Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення. Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.
Матеріалами справи встановлено, що рішенням суду у даній справі зобов`язано відповідача перерахувати та доплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.02.2015 по 06.09.2017 із встановленням для розрахунку індексації базового місяця - січень 2008 року.
Відповідачем на виконання рішення здійснено розрахунок сум індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 по справі №420/7863/24 з 01.02.2015 по 06.09.2017, відповідно до якого до виплати позивачу нараховано 76679,41 грн. (а.с.111).
01.05.2025 ОСОБА_1 виплачено 59043,15грн., що підтверджується копією відомості розподілу витрат В/ЧА1032 від 01.01.2026 (доданою до звіту від 05.05.2026 року), призначення платежу - “грошове забезпечення-індексація ГЗ за період з 01.02.2015 по 06.09.2017 зг.ріш.суду за справою №420/7863/24”.
Суд першої інстанції констатував, що 59043,15грн. – це сума 76679,41грн. із відрахуванням 23% податків та зборів (18% ПДФО + 5% військовий збір).
За таких обставин, суд дійшов висновку, що Військовою частиною НОМЕР_1 виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.02.2015 по 06.09.2017 із встановленням для розрахунку індексації базового місяця - січень 2008 року, що в свою чергу слугує підставою для прийняття звіту про повне виконання судового рішення.
Однак, колегія суддів не погоджується із вказаними висновками з огляду на таке.
Умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби, затверджені Порядком виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (далі - Порядок № 44).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус, зокрема військовослужбовця, а також особам, з числа військовослужбовців звільнених із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
За приписами частин 4-6 Порядку № 44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Територіальні органи Державного казначейства та установи банків провадять за платіжними документами видачу податковим агентам готівки для здійснення одночасно виплати грошового забезпечення та грошової компенсації із сплатою (перерахуванням) в установленому порядку податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України, суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, а також визначених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" членами сім`ї, батьками, утриманцями загиблого (померлого) військовослужбовця, у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 44 виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб".
З системного аналізу правових норм у цій справі вбачається, що виплата щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат здійснюється при виплаті грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат.
В свою чергу, Порядком № 44 передбачено виплату грошової компенсації лише при виплаті грошового забезпечення, з якого утримуються відповідні податки.
Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 19.05.2022 у справі №520/11620/2020.
Так, апеляційний суд вважає слушними доводи позивача стосовно застосування при виконанні судового рішення у даній справі, постанови Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, з огляду на те, що виплата щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат здійснюється при виплаті грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат.
Разом з цим, судом першої інстанції взагалі не давав правову оцінку застосуванню постанови Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 при виконанні рішення у цій справі, а фактично обмежився констатуванням, що виплачена на виконання судового рішення сума у розмірі 59043,15грн. – це сума 76679,41грн. із відрахуванням 23% податків та зборів (18% ПДФО + 5% військовий збір). 
Так, на переконання колегії суддів, вирішення питання про прийняття звіту в порядку судового контролю не може відбуватися ізольовано від змісту спеціального законодавства, яке регулює порядок виплати грошового забезпечення(індексації).
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає передчасними висновки суду першої інстанції, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2024 у справі №420/7863/24 відповідачем виконано у повному обсязі.
Колегія суддів наголошує, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист, отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.
Варто також зазначити, що гарантоване особі у статті 6 Конвенції право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції. ("Іммобільяре Саффі" проти Італії", заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997, § 40).
У рішенні "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява 40450/04, п. 46) Європейський суд з прав людини зазначив: "…що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (див. рішення у справі "Метаксас проти Греції" (Metaxas v. Greece), № 8415/02, п.19, від 27 травня 2004 року; та у справі "Лізанец проти України" (Lizanets v. Ukraine), № 6725/03, п. 43, від 31 травня 2007 року).
У таких справах відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання.
Резюмуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушено норми процесуального права, що призвело до передчасного вирішення спірного питання, тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справу належить передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до статті 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Відтак, відповідно ст. 320 КАС України, - оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відповідно до ст. 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 311, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 18.05.2026 у справі № 420/7863/24 – скасувати.
Направити справу № 420/7863/24 до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	А.Г. Федусик   Г.В. Семенюк