Харківський окружний адміністративний суд
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м.Харків 
18 вересня 2026 року №520/27103/26 

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу № 520/27103/26 за позовом ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса 04053, місто Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, будинок 16, ЄДРПОУ 42098368) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невилучення з пенсійної справи ОСОБА_1 особливості - «Рішення суду згідно ПКМУ №821 - з 09.04.2026 по довічно» та припинення ОСОБА_1 виплати ( за минулий час та поточної ) пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити ОСОБА_1 виплату ( за минулий час та поточної ) пенсії у повному розмірі відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», без застосування приписів постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень» від 14.07.2025 № 821, з виплатою ОСОБА_1 нарахованих сум пенсії з 18.08.2025 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що пенсію за віком йому призначено з 18.08.2025 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.12.2025 у справі № 200/8274/25, яке набрало законної сили 09.04.2026. Після цього до його пенсійної справи внесено особливість «Рішення суду згідно ПКМУ №821 - з 09.04.2026 по довічно», виплату поточної пенсії припинено, а нараховані суми пенсії обліковуються як заборгованість, яка погашається частинами в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 № 821. На переконання позивача, частина 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» містить вичерпний перелік підстав припинення виплати пенсії, жодна з яких до нього не застосована, а постанову Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 № 821 визнано протиправною та нечинною рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04.03.2026 у справі № 320/51895/25, яке набрало законної сили 08.06.2026, тому відповідач не має підстав її застосовувати. Звернення позивача від 07.06.2026 і 09.06.2026 про поновлення виплати пенсії та вилучення зазначеної особливості відповідач по суті не задовольнив.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2026 року позовну заяву залишено без руху. 01 вересня 2026 року позивач усунув недоліки позовної заяви, надавши квитанцію про сплату судового збору.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, а також витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача, зокрема рішення (розпорядження) про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 із зазначенням підстав такого припинення, документа, яким до пенсійної справи внесено особливість «Рішення суду згідно ПКМУ №821 - з 09.04.2026 по довічно», із зазначенням дати внесення такої особливості та посадової особи, яка прийняла відповідне рішення, та відомостей про нараховані та фактично виплачені позивачу суми пенсії помісячно за період з 18 серпня 2025 року.
10 вересня 2026 року до суду через підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на позовну заяву від 08.09.2026 № 2600-0903-8/149591, підписаний начальником юридичного управління Колодій Катериною Гордіївною, яка відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є представником відповідача. Відзив подано через підсистему «Електронний суд» представником відповідача Ніколаєвською Вікторією Віталіївною, повноваження якої підтверджено довіреністю від 22.09.2025. Копію відзиву доставлено до Електронного кабінету позивача 10 вересня 2026 року, що підтверджується квитанцією № 8684049.
У відзиві відповідач заперечує проти задоволення позову та зазначає, що діяв у межах повноважень, визначених частиною 1 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Положенням про головні управління Пенсійного фонду України, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, а обслуговування пенсіонерів і передача електронних пенсійних справ за місцем проживання здійснюються за правилами пунктів 4.2 і 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1. Позивачу нарахована заборгованість з пенсії за період з 18.08.2025 по 31.07.2026 у сумі 218255,50 грн, виплата якої здійснювалася по червень 2026 року відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 № 821; з урахуванням того, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04.03.2026 у справі № 320/51895/25 цю постанову визнано протиправною та нечинною, подальша виплата заборгованості, на думку відповідача, здійснюватиметься в межах встановлених бюджетних асигнувань відповідно до статті 23 і пунктів 20, 29 частини 1 статті 116 Бюджетного кодексу України, пункту 4 розділу ІІ Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31.08.2009 № 21-2, постанови Кабінету Міністрів України від 05.02.2026 № 127 та Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2025 № 157. Відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Заяви про пропуск позивачем строку звернення до суду відзив не містить.
11 вересня 2026 року через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів, подане представником відповідача Кулебою Аліною Анатоліївною за довіреністю від 25.03.2025, до якого на виконання ухвали суду від 02 вересня 2026 року додано супровідний лист заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві Прищепи Ольги Володимирівни від 10.09.2026 № 2600-0215-7/150981 та матеріали електронної пенсійної справи позивача № 032450010056.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.
ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 25.08.2025 № 751-5003783486.
Рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 08.10.2025 № 032450010056 та Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 23.10.2025 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року у справі № 200/8274/25 позов задоволено частково, зазначені рішення визнано протиправними і скасовано та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 30.09.2025, зарахувавши до страхового стажу період військової служби з 09.12.1993 по 16.05.1995, зарахувавши до спеціального (пільгового) стажу за Списком № 1 з повним робочим днем у шахті періоди: з 10.10.2007 по 23.11.2007, з 01.01.2011 по 23.06.2015, з 06.10.2015 по 09.11.2015, з 11.05.2016 по 28.01.2025, з 27.07.2025 по 30.07.2025, з 18.08.2025 по 30.09.2025 і призначити пенсію йому за віком з 18.08.2025.
Постановою суду апеляційної інстанції від 09 квітня 2026 року зазначене рішення залишено без змін. Згідно з повідомленням юридичного управління Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 16.04.2026 № 3221/09-16 рішення у справі № 200/8274/25 набрало законної сили 09.04.2026.
На виконання цього судового рішення позивачу призначено пенсію за віком з 18.08.2025 у розмірі 18864,22 грн. 05 травня 2026 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про перерахунок пенсії (розписка № 10511), за результатами розгляду якої Нововолинсько-Іваничівським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України проведено перерахунок пенсії (розрахунок від 08.05.2026), а рішенням цього ж управління від 13.05.2026 розмір пенсії позивача з 01.03.2026 визначено у сумі 19310,17 грн. 07 травня 2026 року позивач звернувся із заявою про взяття на облік за новим місцем проживання, і рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 21.05.2026 № 032450010056 пенсію позивачу у розмірі 19310,17 грн визначено з 01.06.2026. У листах від 08.06.2026 № 38129-54736/К-03/8-2600/26 та від 17.06.2026 № 41578-67610/К-03/8-2600/26 відповідач повідомив позивача, що він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком.
У рішеннях про перерахунок пенсії позивача (розрахунок від 08.05.2026, рішення від 13.05.2026 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 21.05.2026) у полі «Особливості», серед іншого, зазначено: «ПРИЗНАЧЕННЯ ЗА РІШЕННЯМ СУДУ - з 18.08.2025 по довічно» та «Рішення суду згідно ПКМУ №821 - з 09.04.2026 по довічно». Дата, з якої застосовано останню особливість, збігається з датою набрання законної сили рішенням у справі № 200/8274/25.
Листом від 08.06.2026 № 38129-54736/К-03/8-2600/26 відповідач повідомив позивача, що йому нарахована заборгованість за період з 18.08.2025 по 30.06.2026 в сумі 198945,33 грн, яка підлягає виплаті згідно з механізмом, визначеним Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 № 821, і що виплату з переліку боргів розпочато у червні 2026 року в загальній сумі 7156,00 грн. У листі від 17.06.2026 № 41578-67610/К-03/8-2600/26 відповідач повторив відомості про суму заборгованості та розпочату у червні 2026 року виплату 7156,00 грн і зазначив, що погашення заборгованості буде здійснено в межах відповідних бюджетних асигнувань.
07 та 09 червня 2026 року позивач звернувся до відповідача через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України, просив пояснити причини невиплати поточної пенсії, надати рішення про припинення її виплати, відновити щомісячну виплату пенсії в повному розмірі, погасити заборгованість без застосування Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 № 821, та вилучити з пенсійної справи особливість «Рішення суду згідно ПКМУ №821 - з 09.04.2026 по довічно».
Листом від 07.07.2026 № 48124-67050/К-05/8-2600/26 відповідач повідомив, що позивачу призначена пенсія та нарахована заборгованість за період з 18 серпня 2025 року по 31 липня 2026 року в сумі 218255,50 грн, виплата якої здійснювалася по червень 2026 року відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 № 821, а подальша виплата заборгованості буде здійснюватись в межах встановлених бюджетних асигнувань. На рішення про припинення виплати пенсії за статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідач у листі не посилається.
Згідно з наведеною в листі від 07.07.2026 та у відзиві помісячною таблицею заборгованості сума 218255,50 грн складається з пенсії за серпень 2025 року (8519,33 грн), за вересень 2025 року - лютий 2026 року (по 18864,22 грн) та за березень - липень 2026 року (по 19310,17 грн). Пенсію за квітень 2026 року позначено в таблиці як «минулий,поточний, борг з ППВП», за травень і червень 2026 року - як «поточний, борг з ППВП», пенсію за липень 2026 року також включено до суми заборгованості. За весь період позивачу виплачено 7156,00 грн у червні 2026 року за переліком, сформованим відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 № 821 (2440,00 грн за серпень 2025 року та 4716,00 грн за квітень 2026 року); залишок заборгованості становить 211099,50 грн. Суд перевірив розрахунок: 8519,33 + 18864,22 ? 6 + 19310,17 ? 5 = 218255,50 грн; 218255,50 - 7156,00 = 211099,50 грн.
Витребуваних ухвалою суду від 02 вересня 2026 року рішення (розпорядження) про припинення виплати пенсії позивачу із зазначенням підстав такого припинення та документа, яким до пенсійної справи внесено особливість «Рішення суду згідно ПКМУ №821 - з 09.04.2026 по довічно», із зазначенням дати її внесення та посадової особи, яка прийняла відповідне рішення, відповідач суду не надав. Доказів виплати позивачу пенсії після червня 2026 року в матеріалах справи немає, і відповідач на таку виплату не посилається.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Частиною 2 статті 5 Закону № 1058-IV встановлено, що виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, а також порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Частиною 1 статті 49 Закону № 1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2-1) за заявою пенсіонера про припинення виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном; 3) у разі смерті пенсіонера, визнання його безвісно відсутнім або оголошення померлим у встановленому законом порядку; 3-1) у разі надання пенсіонеру статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин»; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 4-1) у разі непроходження фізичної ідентифікації у випадках, передбачених законодавством; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини 2 статті 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 73 Закону № 1058-IV кошти Пенсійного фонду використовуються на виплату пенсій, передбачених цим Законом.
Аналіз наведених норм свідчить, що Закон № 1058-IV визначає вичерпний перелік підстав, з яких виплата пенсії може бути припинена, і такі підстави застосовуються виключно за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України або суду. Пенсія, призначена на виконання судового рішення, є пенсією, передбаченою Законом № 1058-IV, і підлягає виплаті щомісяця в загальному порядку, встановленому статтею 47 цього Закону. Закон № 1058-IV не передбачає ні окремого порядку виплати пенсій, призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, ні обліку поточної пенсії таких осіб як заборгованості, що погашається частинами залежно від обсягу окремо виділених бюджетних асигнувань.
Судом установлено, що рішення про припинення виплати пенсії позивачу з жодної з підстав, визначених частиною 1 статті 49 Закону № 1058-IV, не приймалось. Водночас з 09.04.2026, тобто з дати набрання законної сили рішенням у справі № 200/8274/25, пенсія позивачу щомісяця не виплачується: пенсія за квітень - липень 2026 року облікована відповідачем у складі заборгованості, за весь період з 18.08.2025 позивач отримав 7156,00 грн, а доказів виплати пенсії за наступні місяці немає. Єдиною підставою такого стану є внесена до пенсійної справи особливість «Рішення суду згідно ПКМУ №821 - з 09.04.2026 по довічно» і застосування до позивача механізму, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 № 821, на що відповідач прямо посилається в листах від 08.06.2026 і 07.07.2026. Отже, виплата пенсії позивачу фактично припинена без рішення, передбаченого статтею 49 Закону № 1058-IV.
Постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 № 821 затверджено Порядок здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року у справі № 320/51895/25 пункти 1, 2 і 3 зазначеної постанови визнано протиправними та нечинними; постановою суду апеляційної інстанції від 08 червня 2026 року це рішення залишено без змін.
Відповідно до частини 2 статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Отже, з 08 червня 2026 року пункти 1, 2 і 3 постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 № 821 втратили чинність. Суд враховує, що ухвалою Верховного Суду від 21 липня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі № 320/51895/25 та відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення виконання судових рішень судів попередніх інстанцій, а постановою Верховного Суду від 10 вересня 2026 року касаційні скарги у цій справі залишено без задоволення. Відтак судові рішення, якими пункти 1, 2 і 3 постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 № 821 визнано протиправними та нечинними, є чинними та підлягають виконанню, а сам відповідач у листі від 07.07.2026 та у відзиві визнає, що зазначену постанову визнано протиправною та нечинною.
Таким чином, на час звернення позивача до відповідача 09.06.2026, на час надання відповідачем відповіді 07.07.2026 та на час вирішення цього спору нормативно-правовий акт, на підставі якого відповідач застосував до позивача спірний механізм виплати, у відповідній частині є нечинним, а на інший нормативно-правовий акт як на підставу своїх дій відповідач не посилається. За таких обставин у відповідача відсутні правові підстави зберігати в пенсійній справі позивача особливість «Рішення суду згідно ПКМУ №821 - з 09.04.2026 по довічно», обліковувати поточну пенсію позивача як заборгованість і погашати нараховані суми пенсії за механізмом зазначеної постанови.
Щодо періоду з 09.04.2026 до 08.06.2026, коли пункти 1, 2 і 3 постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 № 821 формально були чинними, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 2 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. Згідно з частиною 3 статті 7 цього Кодексу у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 09 червня 2022 року у справі № 520/2098/19 дійшла висновку, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи.
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Частина 1 статті 5 Закону № 1058-IV допускає поширення дії інших нормативно-правових актів на пенсійні правовідносини лише у випадках, передбачених цим Законом, а порядок здійснення пенсійних виплат визначається виключно цим Законом. Закон № 1058-IV не уповноважує Кабінет Міністрів України встановлювати окремий порядок виплати пенсій, призначених на виконання судових рішень, чи обмежувати їх виплату обсягом окремо виділених бюджетних асигнувань, а стаття 49 цього Закону не передбачає такої підстави для припинення виплати пенсії. Отже, підзаконний акт у частині, що дозволяв не виплачувати позивачу пенсію щомісяця в повному розмірі, суперечив Закону № 1058-IV як акту вищої юридичної сили, і відповідно до частини 3 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України та висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 520/2098/19 не міг бути застосований до позивача і в цей період. Результат вирішення спору від дати 08.06.2026 не залежить: за обидва періоди пенсія позивачу мала виплачуватися в загальному порядку, встановленому статтею 47 Закону № 1058-IV, а невиплачені суми станом на час розгляду справи підлягають виплаті за правилами, що діють на момент їх виплати, тобто без застосування нечинного порядку.
Суд також враховує, що пунктом 14 розділу «Прикінцеві положення» Закону України від 03.12.2025 № 4695-IX «Про Державний бюджет України на 2026 рік» установлено, що, починаючи з 1 січня 2026 року, видатки з бюджету Пенсійного фонду України на виплати за ретроспективними судовими рішеннями та виплати перерахованих за рішенням суду пенсій здійснюються за окремими напрямами у розрізі джерел їх виплати у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Наведена норма визначає облік видатків бюджету Пенсійного фонду України за окремими напрямами, проте не змінює встановлених Законом № 1058-IV розміру пенсії, обов`язку її щомісячної виплати та вичерпного переліку підстав припинення виплати, не передбачає можливості не виплачувати пенсію, виплачувати її частинами чи в порядку черги та не делегує Кабінету Міністрів України повноважень встановлювати такі обмеження. Відтак будь-який порядок, прийнятий Кабінетом Міністрів України на виконання цієї норми, не може бути застосований у спосіб, що позбавляє пенсіонера права на щомісячне отримання пенсії у розмірі, визначеному відповідно до Закону № 1058-IV, що узгоджується з частиною 3 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України та висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 520/2098/19.
Суд також враховує, що відповідно до частини 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Призначення пенсії на виконання рішення суду з одночасним фактичним припиненням її виплати позбавляє це судове рішення реального змісту.
Щодо строку звернення до суду суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Особливість «Рішення суду згідно ПКМУ № 821 - з 09.04.2026 по довічно» внесено до пенсійної справи позивача з 09 квітня 2026 року, про підстави невиплати пенсії позивача повідомлено листами від 08 червня 2026 року і від 07 липня 2026 року, а з позовом до суду він звернувся 29 серпня 2026 року, тобто в межах шестимісячного строку. Крім того, невиплата щомісячної пенсії є триваючим порушенням, яке продовжується станом на день вирішення спору. Відповідач про пропуск строку звернення до суду не заявляв.
Надаючи оцінку доводам, наведеним відповідачем у відзиві на позовну заяву, суд зазначає таке.
Посилання відповідача на пункти 4.2 і 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, суд оцінює як такі, що спірного питання не стосуються. Ці приписи визначають порядок екстериторіального обслуговування та передачі електронної пенсійної справи, проте не встановлюють жодної підстави для невиплати пенсії. Учасники справи не заперечують, що пенсійна справа позивача передана відповідачу, позивач перебуває на обліку у відповідача за місцем фактичного проживання, і саме відповідач обліковує нараховані позивачу суми пенсії з 18.08.2025 та здійснює їх виплату, що прямо випливає з листів відповідача від 08.06.2026, 17.06.2026 і 07.07.2026. Відтак відповідач, який відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 47 Закону № 1058-IV здійснює виплату пенсії позивачу за місцем його фактичного проживання, є належним відповідачем як щодо поточної пенсії, так і щодо нарахованих, але не виплачених сум пенсії за період з 18.08.2025.
Доводи відповідача про те, що подальша виплата заборгованості здійснюватиметься в межах встановлених бюджетних асигнувань відповідно до статті 23 і пунктів 20, 29 частини 1 статті 116 Бюджетного кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України від 05.02.2026 № 127 та Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2025 № 157, суд відхиляє. Зазначені акти регулюють планування і використання бюджетних коштів розпорядниками, проте не змінюють встановлених Законом № 1058-IV розміру пенсії, строку її щомісячної виплати та вичерпного переліку підстав припинення виплати. Питання належного планування і розподілу бюджетних асигнувань є питанням організації діяльності суб`єкта владних повноважень і не може перекладатися на пенсіонера у вигляді неотримання пенсії, розмір якої визначений законом і підтверджений судовим рішенням. Крім того, відповідач застосував механізм постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 № 821 не лише до заборгованості за минулий період, а й до поточної пенсії позивача, що жодним із наведених ним актів не передбачено.
Довід відповідача про те, що він діяв у межах повноважень та відповідно до чинного законодавства, суд відхиляє з мотивів, викладених вище. Відповідач, на якого частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок доказування правомірності своїх дій, не надав ні рішення про припинення виплати пенсії з підстав, передбачених статтею 49 Закону № 1058-IV, ні документа про внесення до пенсійної справи особливості «Рішення суду згідно ПКМУ №821 - з 09.04.2026 по довічно» з посиланням на правову підставу її внесення, хоча ці документи витребувані ухвалою суду від 02 вересня 2026 року.
Таким чином, дії відповідача щодо невилучення з пенсійної справи позивача особливості «Рішення суду згідно ПКМУ №821 - з 09.04.2026 по довічно» та фактичного припинення виплати позивачу поточної пенсії і нарахованих сум пенсії за минулий час є протиправними.
Визначаючи спосіб захисту порушеного права, суд виходить з того, що позивач має право на отримання пенсії за віком з 18.08.2025 у повному розмірі та щомісяця, а також на виплату всіх нарахованих, але не виплачених сум пенсії, які відповідно до частини 2 статті 46 Закону № 1058-IV виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. З огляду на те, що частину нарахованих сум (7156,00 грн) позивачу вже виплачено, з метою ефективного захисту порушеного права та унеможливлення повторної виплати тих самих сум суд відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України зазначає в резолютивній частині рішення, що виплата нарахованих сум пенсії з 18.08.2025 здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум. Таке зазначення не змінює змісту заявленої позивачем вимоги.
Решта доводів та аргументів сторін, наведених у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки зроблених судом висновків не спростовує.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, пункт 29).
Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідач, на якого частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок доказування, правомірності своїх дій не довів, натомість обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, підтверджені наявними у матеріалах справи доказами, зокрема документами, поданими самим відповідачем.
Отже, позовні вимоги є обґрунтованими, а адміністративний позов належить задовольнити повністю.
Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст.139-143 КАС України.
Керуючись статтями 2, 5, 7, 9, 14, 72-78, 80, 90, 139, 241-246, 250, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса 04053, місто Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, будинок 16, ЄДРПОУ 42098368) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса 04053, місто Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, будинок 16, ЄДРПОУ 42098368) щодо невилучення з пенсійної справи ОСОБА_1 особливості «Рішення суду згідно ПКМУ №821 - з 09.04.2026 по довічно» та припинення ОСОБА_1 виплати (за минулий час та поточної) пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса 04053, місто Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, будинок 16, ЄДРПОУ 42098368) поновити ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) виплату (за минулий час та поточної) пенсії у повному розмірі відповідно до частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», без застосування приписів постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень» від 14.07.2025 № 821, з виплатою ОСОБА_1 нарахованих сум пенсії з 18.08.2025 з урахуванням раніше виплачених сум.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса 04053, місто Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, будинок 16, ЄДРПОУ 42098368) на користь ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1064,96 грн (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 копійок).
Рішення ухвалене та повне судове рішення складено 18 вересня 2026 року.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Другого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Смагар