Справа №461/3655/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2026 року          м.Львів
Галицький районний суд м. Львова в складі головуючого судді Мироненко Л.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі та аліментів за минулий час, -
В С Т А Н О В И В:
Позовні вимоги.
Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, посилаючись на те, що є матір`ю неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Батьківство відповідача встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.
Позивач зазначає, що відповідач належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав. За весь період життя дитини він лише декілька разів передавав грошові кошти у розмірі 1000–2000 грн, а також 6000 грн через свою матір на придбання велосипеда, що, на думку позивача, не свідчить про систематичну участь у забезпеченні потреб дитини. Фактично всі витрати на її утримання несе позивач.
Посилаючись на те, що відповідач добровільно не виконує свого обов`язку щодо утримання дитини, а визначення аліментів у частці від доходу не забезпечить належного захисту її інтересів через можливе приховування доходів відповідачем, позивач просить стягнути аліменти у твердій грошовій сумі, а також аліменти за минулий період.
З огляду на викладені обставини, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Рух справи в суді.
Ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова від 27.05.2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Позиція сторін по справі.
Повідомлення позивача про розгляд справи здійснювалось шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження на адресу місця проживання зазначеного у позові.
Повідомлення відповідача здійснювалось шляхом надсилання копії позову та ухвали про відкриття провадження на адресу, зареєстрованого місця проживання відповідача, відповідно до відповіді на запит від 22.05.2026 року. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повернулося на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Верховний суд у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18 сформував правовий висновок про те, що наявна в матеріалах справи довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.
Відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Встановлені судом фактичні обставини справи.
Судом встановлено, що відповідно до рішенням Галицького районного суду м. Львова від 06.10.2022 року було задоволено позов ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , треті особи: Галицький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, про визнання батьківства та визнано ОСОБА_2 батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 .
З свідоцтва про народження від 07.03.2026 року серії НОМЕР_1 виданого Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Львівського міжрегіонального управління міністерства юстиції України вбачається, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком записаний ОСОБА_2 , матір`ю ОСОБА_1 .
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_3 з 11.08.2020 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .
На підтвердження понесених витрат на утримання малолітньої дитини позивачем надано копії фіскальних чеків та квитанцій про придбання продуктів харчування, одягу, взуття, засобів гігієни, медикаментів, товарів для навчання та інших речей, необхідних для забезпечення потреб дитини.
Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

Мотиви прийняття рішення судом.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного.
У ч. 1 ст. 4 ЦПК України законодавчо встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Таким чином, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.
Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Виходячи з положень ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Таким чином, судовий (спірний) спосіб виконання обов`язку утримувати дитину, тобто стягнення аліментів на підставі рішення суду, є можливим у разі відсутності домовленості (договору) між батьками про сплату аліментів.
Виходячи з положень статей 181, 182 Сімейного кодексу України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.
За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.
При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.
Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.
Згідно із ч.ч.1, 3 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
При визначенні розміру аліментів на утримання дітей, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що малолітня дитина проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні, відповідно до вимог сімейного законодавства має право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків.
Відповідач ОСОБА_2 , батько дитини, є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дітей.
Водночас, при вирішенні спору щодо стягнення аліментів на дитину, суд враховує що незалежно від того, проживають батьки дітей разом чи окремо, незалежно від характеру їх взаємовідносин, але той з батьків, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний допомагати утримувати її і забезпечувати належні умови проживання та виховання, створювати обстановку для гармонійного розвитку. І той факт, що відповідач проживає окремо, не звільняє його від обов`язку утримувати неповнолітню дитину до досягнення ним повноліття. Вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд керується загальним принципом забезпечення якнайкращих інтересів дитини.
Аналізуючи вимоги позивача, суд вважає їх частково необґрунтованими через відсутність доказів регулярних витрат у розмірі 14 000 грн., що значно перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Позивачкою не надано належних, допустимих та достатніх доказів понесення регулярних щомісячних витрат на утримання дитини у зазначеному розмірі.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до положень частини другої та третьої статі 183 Сімейного кодексу України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватись до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Як вже згадано вище, при вирішенні позову суд також враховує майновий стан відповідача, який є особою працездатного віку, у матеріалах справи відсутні докази про його інші аліментні зобов`язання та утримання ним осіб. Вказана інформація відповідачем не спростована. У той же час позивачем не доведено наявність можливості у відповідача сплачувати аліменти понад мінімальний рекомендований розмір (прожитковий мінімум для дитини відповідного віку).
Станом на день ухвалення рішення суду син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 досяг 6 років. Прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить 3512 гривень 00 копійок. Участь кожного з батьків на утримання дитини є рівною. Тому розмір щомісячного утримання дитини становитиме 7024 гривні 00 копійок (3512,00 х 2). Ці грошові кошти є достатніми для утримання дитини, зокрема для забезпечення його харчуванням та одягом. Позивач не надала до суду належних та допустимих доказів того, що на утримання дитини витрачається близько 14000 грн. (7000, 00 х 2) щомісяця. Заявляючи позовні вимоги про стягнення аліментів в загальному розмірі 7000 грн., позивачем до позовної заяви не було додано взагалі жодних доказів того, що такий розмір аліментів є дійсно необхідним. 
Враховуючи ті обставини, що батьки проживають окремо, ОСОБА_3 проживає з матір`ю, зважаючи на об`єктивну потребу неповнолітньої дитини у забезпеченні належного матеріального утримання, суд дійшов висновку, що позов про стягнення аліментів слід задоволити частково. Відтак, з відповідача підлягають до стягнення аліменти на неповнолітню дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 3512 грн. щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу наступне, інші витрати, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дітей, їх хворобами тощо), відносяться до додаткових витрат, передбачених ст.185 СК України, які не входять до складу аліментів та стягуються окремо.
Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, у зв`язку з чим суд присуджує до сплати аліментів відповідачу, починаючи з 19.05.2026 року.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Щодо стягнення аліментів за минулий період.

Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. 
Відповідно до частини другої статті 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені лише за умови, якщо позивач подасть докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, однак не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.
Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Заходи, що вживав позивач щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними, наприклад, він звертався до батьків відповідача з проханням вплинути на нього, щоб той платив аліменти на дитину або направляв йому листи з такою вимогою чи на адресу його місця роботи тощо). Ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа - відповідач ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. Присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов`язком суду, з позовом до якого звернувся позивач.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі № 753/3890/21.
Отже суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, може присудити аліменти на утримання дитини за минулий час, у межах трирічного строку, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог. Позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути аліменти з 19 травня 2023 року, однак нею не надано до суду належних та допустимих доказів звернення до відповідача ОСОБА_2 з відповідною вимогою, а також доказів ігнорування відповідачем вимоги позивача про сплату аліментів на утримання дітей. 
У зв`язку з чим суд вважає за необхідне відмовити позивачу у стягненні аліментів з 19 травня 2023 року за необґрунтованістю вимоги.
Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з ОСОБА_2 , на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 772 грн. 09 коп. пропорційно задоволеним позовним вимогам (3512 грн. (задоволені позовні вимоги)/7000 грн. (позовні вимоги) х 1331, 20 =667, 88 грн.) за вимогу про стягнення аліментів, оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат за подання позову про стягнення аліментів на утримання дитини.
Керуючись ст.ст. 247, 258, 259, 263-265, 351-355 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3512 гривень 00 копійок, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня пред`явлення позову, а саме з 19 травня 2026 року, до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 667, 88 грн. судового збору в дохід держави.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації АДРЕСА_2 .

Головуючий суддя      Мироненко Л.Д.