Справа № 420/42319/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2026 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 09.10.2025 року № 1576461-24/15-02 про сплату у 2024 р. мінімального податкового зобов`язання за земельну ділянку, кадастровий номер 5122085300:01:001:0402, у сумі 3 455,42 грн., яким нараховано мінімальне податкові зобов`язання фізичній особі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена на суддю Токмілову Л.М.
Ухвалою від 26.12.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з урахуванням пункту 38-1.4. ст. 38-1 Податкового кодексу України, оскільки у 2024 році земельна ділянка сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 5122085300:01:001:0402, не була в оренді 3 (три) місяці – січень, лютий, березень 2024 року, і з 05.04.2024 року та по теперішній час перебуває в оренді у ТОВ «А.І.ТРОЯНДА» (код ЄДРПОУ 35597223), то сплаті за 2024 рік підлягає МПЗ у розмірі 739,69 грн., а не 3455,42 грн., як нараховано у податковому повідомлені-рішенні № 1576461-24/15-02. Таким чином, сума зобов`язань ОСОБА_1 зі сплати мінімального податкового зобов`язання повинна розраховуватися за формулою МПЗ = НГОд x К x М / 12 наступним чином: Оскільки відповідно до п. 74 підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України МПЗ за 1 га не може бути менше 1400,00 грн., то необхідно визначити суму МПЗ відносно земельної ділянки, кадастровий номер 5122085300:01:001:0402, за весь 2024 рік та за 1 га. 82 229,97 (НГО) Х 0,05 (Коефіцієнт) Х 12 (місяців в році)/12 = 4 111, 50 грн. за всю ділянку Площа земельної діялянки 2,670 га тому МПЗ за 1 га складає 1537,59 грн. (4 111,5/2,670), яка є більшою за 1400,00 грн., а тому п. 74 підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України не застосовується. Таким чином, зобов`язання по сплаті мінімального податкового зобов`язання за земельну ділянку, кадастровий номер 5122085300:01:001:0402, повинно розраховуватись наступним чином: 82 229,97 (НГО) Х 0,05 (Коефіцієнт) Х 3(місяці відсутності оренди)/12 = 1 027,87 грн. за 2024 рік. За даними податкової інспекції у 2024 році ОСОБА_1 сплачено податок на доходи фізичних осіб у розмірі 288,18 грн., на який зменшується мінімальне податкове зобов`язання. Тобто, зобов`язання по сплаті мінімального податкового зобов`язання у 2024 році у ОСОБА_1 складає суму у розмірі 739,69 грн. (1 027,87 – 288,18) Таким чином, податкове рішення-повідомлення ГУ ДПС в Одеській області від 09.10.2025 року № 1576461-24/15-02, суперечить вимогам Податкового кодексу України та підлягає скасуванню, оскільки Податковий кодекс України не передбачає сплату мінімального податкового зобов`язання не менш ніж 700 гривень за 1 га (1400 гривень з 1 га) незалежно від переходу права власності у податковому періоді.
08.01.2026 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов відзив, в якому відповідач не погоджується з викладеними у позовній заяві підставами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до даних Державного реєстру, речових прав на нерухоме майно встановлено, що земельна ділянка за кадастровим номером 5122085300:01:001:0402 ОСОБА_1 передала в оренду платнику єдиного податку четвертої групи, ФГ «Фенікс Агро» (код за ЄДРПОУ 40093394) терміном на 10 років (до 01.07.2027), про що свідчить зареєстрований договір оренди 07.09.2017 за реєстраційним № 22267279. Про те, даний договір оренди було розірвано з 15.08.2023, що свідчить запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Новий договір на оренду земельної ділянки була зареєстровано у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.04.2024 між ОСОБА_1 та ТОВ «А.І.Троянда» (код за ЄДРПОУ 35597223) строком на 20 років. У зв`язку з цим, платником земельного податку на зазначену земельну ділянку з серпня по грудень 2023 року та з січня по березень 2024 року, та не підпадає під дію п.281.2 ст. 281 ПК України, для звільнення від сплати податку за земельну ділянку; передбачене для відповідної категорії фізичних осіб п. 281.1 ст. 281 ПК України (пенсіонери ,за віком), за видом використання для ведення особистого селянського господарства – у розмірі не більш як 2 га, так як земельна ділянка має площу за більшою ніж 2 гектари. Сума МПЗ на земельну ділянку, площею 2,6740 га, кадастровий номер 5122085300:01:001:0402, що належать ОСОБА_1 , розраховані відповідно до вимог чинного законодавства.
08.01.2026 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив,в якій вказано, що п.74 підрозд. 10.розд. ХХ "Перехідні положення" ПК України встановлено мінімальна ставка податку (не може становити менше 700 гривень з 1 гектара, а для земельних ділянок, у площі яких частка ріллі становить не менше 50 відсотків, - 1400 гривень з 1 гектара), як один із елементів податку, а не змінено порядок обчислення податку (мінімальне податкове навантаження), який визначається, у даному випадку, відповідно до підпунктів 38-1.1.1 і 38-1.1.2 статті 38 1 Податкового кодексу України (про це прямо зазначено у самому п.74 підрозд. 10.розд. ХХ "Перехідні положення" ПК України). Таким чином, доводи відповідача є безпідставними, так як правова позиція останнього заснована на помилковому тлумаченні норм чинного законодавства. Оскаржуване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 09.10.2025 року № 1576461-24/15-02 прийняте свавільно і всупереч нормам Податкового кодексу України.
Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.
09 жовтня 2025 року Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 1576461-24/15-02, яким визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання у розмірі 3455,42 грн. 
Вважаючи, що податкове рішення-повідомлення ГУ ДПС в Одеській області від 09.10.2025 року № 1576461-24/15-02, суперечить вимогам Податкового кодексу України та підлягає скасуванню, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Вирішуючи даний публічно-правовий спір, суд виходить з наступного.
Законом України від 30.11.2021 року №1914-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень" вводиться поняття мінімального податкового зобов`язання.
Сума мінімального податкового зобов`язання, визначених щодо кожної із земельних ділянок, право користування якими належить одній юридичній або фізичній особі, у т.ч. фізичній особі - підприємцю, є загальним мінімальним податковим зобов`язанням, що визначено п.п. 14.1.114.-2 ПКУ.
Платниками мінімального податкового зобов`язання є фізична особа - резидент, яка володіє та/або користується (орендує (суборендує), на умовах емфітевзису, постійно користується) земельними ділянками, віднесеними до сільськогосподарських угідь, у частині мінімального податкового зобов`язання (п.п. 162.1.1 1 п, 162.1 ст. 162 ПК України ). Тобто, мінімальне податкове зобов`язання необхідно сплачувати як за користування, так іза володіння земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, які розташовані за межами населених пунктів, а також у їхніх межах, якщо розмір ділянки становить 0,5 га та більше.
Порядок розрахунку мінімального податкового зобов`язання визначено ст.38-1 ПК України та обчислюється за відповідними формулами для земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь.
Особливості визначення загального мінімального податкового зобов`язання платників податку - власників, орендарів, користувачів на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь визначені п. 170.14 ст.170 ПК України.
Для платників податку - власників, орендарів, користувачів на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь, не переданих такими особами в оренду (суборенду), емфітевзис або інше користування на підставі договорів, укладених та зареєстрованих відповідно до законодавства, загальне мінімальне податкове зобов`язання визначається контролюючим органом (п.п. 170.14.1 п. 170.14 ст.170 ПК України).
Підпунктом 170.14.3 пунктом 170.14 статті 170 ПК України передбачено, що визначення загального мінімального податкового зобов`язання фізичним особам здійснюється контролюючими органами за податковою адресою таких осіб. Мінімальне податкове зобов`язання обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного земельного кадастру та/або на підставі оригіналів чи належним чином засвідчених копій відповідних документів платника податків, зокрема документів, що підтверджують право власності/користування. При обчисленні мінімального податкового зобов`язання нормативна грошова оцінка земельних ділянок застосовується контролюючими органами з урахуванням вимог, встановлених пунктом 271.2 статті 271 цього Кодексу.
Податкове повідомлення-рішення разом з детальним розрахунком суми податку про сплату річного податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, на суму позитивного значення різниці між. сумою загального мінімального податкового зобов`язання та сумою сплачених протягом податкового (звітного) року податків, зборів, платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, пов`язаних з виробництвом та реалізацією власної сільськогосподарської продукції та/або з власністю та/або користуванням (орендою, суборендою, емфітевзисом, постійним користуванням) земельними ділянками, віднесеними до сільськогосподарських угідь (далі у цьому пункті - загальна сума сплачених податків, зборів, платежів), надсилається (вручається) платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, наступного за звітним.
Підпунктом 170.14.6 пункту 170.14 статті 170 ПК України передбачено, що у разі згоди платника податку з визначеним контролюючим органом загальним мінімальним податковим зобов`язанням та/або розрахованою сумою річного податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб такий платник податку зобов`язаний сплатити зазначену у відповідному податковому повідомленні-рішенні суму податку протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Згідно пп. 38-1.1.4 п. 38-1.1, п. 38-1.3, 38-1.4 ст. 38-1 Податкового кодексу України мінімальне податкове зобов`язання визначається за період володіння (користування) земельною ділянкою, який припадає на відповідний податковий (звітний) рік.
У разі передачі земельних ділянок в оренду (суборенду), емфітевзис або інше користування мінімальне податкове зобов`язання визначається для орендарів, користувачів на інших умовах таких земельних ділянок у порядку, визначеному цим Кодексом.
У разі переходу права власності або права користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди, на земельну ділянку, віднесену до сільськогосподарських угідь, від одного власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) до іншого власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) протягом календарного року та за умови державної реєстрації такого права відповідно до законодавства, мінімальне податкове зобов`язання щодо такої земельної ділянки визначається для попереднього власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) за період з 1 січня такого календарного року до початку місяця, в якому припинилося право власності на таку земельну ділянку, або в якому така земельна ділянка передана в користування (оренду, суборенду, емфітевзис), а для нового власника, орендаря або користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) - починаючи з місяця, в якому він набув право власності або право користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди на таку земельну ділянку, та враховується у складі загального мінімального податкового зобов`язання кожного з таких власників або користувачів.
У разі відсутності державної реєстрації переходу права власності або права користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди, на земельну ділянку, віднесену до сільськогосподарських угідь, від одного власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) до іншого власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) протягом календарного року мінімальне податкове зобов`язання щодо такої земельної ділянки визначається для попереднього власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) на загальних підставах за податковий (звітний) рік.
Згідно пп. 38-1.1.2 статті 38-1 Податкового кодексу України мінімальне податкове зобов`язання щодо земельної ділянки, нормативна грошова оцінка якої не проведена, обчислюється за формулою: МПЗ = НГО x S x К x М / 12, де: МПЗ мінімальне податкове зобов`язання; НГО - нормативна грошова оцінка 1 гектара ріллі по Автономній Республіці Крим або по області з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом для справляння плати за землю; S - площа земельної ділянки, гектарах; К - коефіцієнт, що становить 0,05; М - кількість календарних місяців, протягом яких земельна ділянка перебуває у власності, оренді, користуванні на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) платника податків.
Відповідно до пп. 38-1.1.4 статті 38-1 Податкового кодексу України, мінімальне податкове зобов`язання визначається за період володіння (користування) земельною ділянкою, який припадає на відповідний податковий (звітний) рік.
Згідно пункту 38-1.3 статті 38-1 Податкового кодексу України у разі передачі земельних ділянок в оренду (суборенду), емфітевзис або інше користування мінімальне податкове зобов`язання визначається для орендарів, користувачів на інших умовах таких земельних ділянок у порядку, визначеному цим Кодексом.
Пунктом 38-1.4 статті 38-1 Податкового кодексу України встановлено, що у разі переходу права власності або права користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди, на земельну ділянку, віднесену до сільськогосподарських угідь, від одного власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) до іншого власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) протягом календарного року та за умови державної реєстрації такого права відповідно до законодавства, мінімальне податкове зобов`язання щодо такої земельної ділянки визначається для попереднього власника, орендаря, користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) за період з 1 січня такого календарного року до початку місяця, в якому припинилося право власності на таку земельну ділянку, або в якому така земельна ділянка передана в користування (оренду, суборенду, емфітевзис), а для нового власника, орендаря або користувача на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) - починаючи з місяця, в якому він набув право власності або право користування, у тому числі оренди, емфітевзису, суборенди на таку земельну ділянку, та враховується у складі загального мінімального податкового зобов`язання кожного з таких власників або користувачів.
При цьому, пунктом 74 підрозд. 10.розд. ХХ "Перехідні положення" ПК України установлено, що при визначенні мінімального податкового зобов`язання у період з 1 січня 2024 року по 31 грудня року, у якому буде припинено або скасовано воєнний стан, введений Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, сума мінімального податкового зобов`язання, визначена відповідно до підпунктів 38-1.1.1 і 38-1.1.2 статті 38-1 цього Кодексу, не може становити менше 700 гривень з 1 гектара, а для земельних ділянок, у площі яких частка ріллі становить не менше 50 відсотків, - 1400 гривень з 1 гектара. Дія цього пункту не поширюється на земельні ділянки, земельні частки (паї), що розташовані на територіях можливих бойових дій, які включені до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.
Аналіз наведеного вище подоження дає суду підстави для висновку, що дія ПК України містить два положення про визначення розміру МПЗ щодо земельної ділянки:
1) передбачене статтею 38-1 ПК України, яке обраховується в залежності від розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки;
2) тимчасове, передбачене пунктом 74 Перехідних положень ПК України, яке обраховується від сталого розміру 1400 грн за 1 га.
Також суд звертає увагу, що розмір МПЗ незалежно від того, за яким алкоритмом його обраховувати повинна визначатися з урахуванням кількості місяців, протягом яких платник податків користувався/володів земельною ділянкою.
Відповідно до даних Державного реєстру, речових прав на нерухоме майно встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки за кадастровим номером 5122085300:01:001:0402, загальною площею 2,674 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адреса: Одеська область, Ізмаїльський район, с/рада Першотравнева.
Згідно записів в Державному реєстрі, речових прав на нерухоме майно земельна ділянка кадастровий номер 5122085300:01:001:0402, з 07.09.2017 року по 15.08.2023 року перебувала в оренді СФГ «ФЕНІКС АГРО» (код ЄДРПОУ 40093394), а з 05.04.2024 року знаходиться в оренді у ТОВ «А.І.ТРОЯНДА» (код ЄДРПОУ 35597223).
Суд враховує, що позивач не заперечує наявність у неї обов`язку зі сплати МПЗ як такого, а оспорює лише правильність його визначення відповідачем.
Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами, у 2024 році позивач користувалася земельною ділянкою за кадастровим номером 5122085300:01:001:0402, площею 2,674 га, протягом 3-х календарних місяці.
Під час розрахунку загального мінімального податкового зобов`язання за 2024 рік, відповідач врахував правильну кількість місяців (3 місяці) протягом яких позивач користувалася земельною ділянкою.
Водночас, як видно з розрахунку загального мінімального податкового зобов`язання за податковий (звітний) рік для фізичних осіб (крім фізичних осіб-підприємців) - власників земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь, МПЗ щодо земельної ділянки площею 2,674 га, кадастровий номер 5122085300:01:001:0402, визначено в розмірі 3455,42 грн. 
Такий розрахунок здійснено з урахуванням мінімального показника 1400 грн за 1 гектар відповідно до пункту 74 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, із застосуванням формули 1400 * 2,674 га = 3455,42 грн.
Разом з тим, суд зазначає, що пункт 74 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України передбачає, що при визначенні МПЗ у період з 1 січня 2024 року по 31 грудня року, у якому буде припинено або скасовано воєнний стан, сума МПЗ, визначена відповідно до підпунктів 38-1.1.1 і 38-1.1.2 статті 38-1 цього Кодексу, не може становити менше 700 гривень з 1 гектара, а для земельних ділянок, у площі яких частка ріллі становить не менше 50 відсотків, - 1400 гривень з 1 гектара.
Тобто, зазначеною нормою встановлюється лише мінімальний річний розмір МПЗ.
При цьому залишається чинним порядок розрахунку цього платежу, відповідно до підпункту 38-1.1 пункту 38-1.1 статті 38-1 ПК України.
Відповідно, сума МПЗ за 2024 рік щодо земельної ділянки за кадастровим номером 5122085300:01:001:0402, площею 2,674 га, підлягала визначенню таким чином: 1400*2,674 *3/12= 935,90 грн, а не як помилково визначив відповідач у розрахунку 3455,42 грн.
Суд зазначає, що рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.
При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.
Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.
Разом з тим, як встановлено під час розгляду цієї справи, податковим органом зазначених вище принципів при прийнятті рішення дотримано не було, оскільки сума МПЗ на земельну ділянку за кадастровим номером 5122085300:01:001:0402, площею 2,674 га, розрахована не відповідно до вимог чинного законодавства, відповідно оспорюване позивачем податкове повідомлення-рішення відповідача не відповідає критеріям, наведеним у статті 19 Конституції України та статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України).
Верховний Суд у постанові від 28.03.2023 у справі №260/433/19 вказав, що встановивши невідповідність частини рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства, наслідком такого є визнання акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину (пункт, речення) рішення або рішення в частині нарахування певної суми штрафних (фінансових) санкцій. Водночас рішення, в якому недійсну частину не можна виокремити, ідентифікувати, є недійсним в цілому. Надаючи правову оцінку підставам відповідальності і розміру податкового зобов`язання, нарахованого контролюючим органом, суд не вправі підміняти собою такий орган та приймати рішення щодо зміни чи визначення суми податкового зобов`язання. Суд виключно досліджує прийняті рішення суб`єкта владних повноважень на предмет їх відповідності закону.
Враховуючи вище наведені обставини, суд дійшов висновку, що оскаржуване ППР від 09.10.2025 року № 1576461-24/15-02 підлягає скасуванню в частині визначення суми податкового зобов`язання у розмірі 2 519,52 грн.
Таким чином, суд дійшов висновку, що адміністративний позов позивача підлягає частковому задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Також, суд вважає необхідним у відповідності до вимог ст.139 КАС України стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір в розмірі 1 766,41 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 12, 139, 242-246, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, код ЄДРПОУ 44069166) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 09.10.2025 року № 1576461-24/15-02 в частині визначення суми податкового зобов`язання у розмірі 2 519,52 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, код ЄДРПОУ 44069166) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 1 766,41 грн.
Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені статтею 255 КАС України.
Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені статтями 293, 295 КАС України.

Суддя Токмілова Л.М.