П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 569/26698/25
Провадження № 22-ц/4815/707/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Гордійчук С.О.,
суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 

розглянув в порядку письмового спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2026 року, ухваленого у складі судді Гордійчук І.О., повний текст якого виготовлено 27 січня 2026 року, у справі №569/26698/25

в с т а н о в и в :
У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з червня 2004 року позивач перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між сторонами розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 лютого 2022 року у справі № 569/23878/21. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина – ОСОБА_3 , який проживає разом із матір`ю. Позивач зазначає, що вимушена нести додаткові витрати на утримання сина, зокрема придбала системний блок для його навчання вартістю 27846,00 грн та понесла витрати на лікування зубів у розмірі 4000,00 грн, а також витрати на відвідування спортивної секції за жовтень, листопад та грудень у розмірі 2400,00 грн, що підтверджується відповідними квитанціями. Крім того, вказує, що у грудні 2025 року, після атак Російської Федерації на енергетичні об`єкти України та тривалих відключень електроенергії, позивач придбала зарядну станцію «Bluetti Power Oak EB70» вартістю 35898,00 грн. Враховуючи, що зазначена річ використовується для забезпечення потреб дитини, зокрема для заряджання мобільного телефону, забезпечення доступу до мережі Інтернет та використання комп`ютерної техніки під час дистанційного навчання, а також для зберігання, приготування та підігріву їжі, позивач вважає обґрунтованим віднесення на відповідача половини вартості придбаної зарядної станції, що становить 17949,00 грн. 
З огляду на викладене позивач просила стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь позивача додаткові витрати на утримання малолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , одноразово в сумі 35072 гривні 00 копійок. 
Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2026 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , одноразово у сумі 15923 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот двадцять три) грн 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судові витрати в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подала апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини справи та неправильно застосовано положення статті 185 Сімейного кодексу України, безпідставно не визнано витрати на відвідування дитиною спортивної секції додатковими витратами на дитину. Зазначає, що такі витрати пов`язані з розвитком дитини та підтверджені належними доказами їх фактичного понесення. Крім того, не погоджується з висновком суду щодо відмови у стягненні з відповідача частини витрат на придбання зарядної станції «Bluetti Power Oak EB70». Вважає, що суд не врахував особливі обставини, зумовлені воєнним станом, систематичними та тривалими відключеннями електроенергії, а також необхідність забезпечення дитині належних умов для дистанційного навчання, доступу до мережі Інтернет та користування електронними пристроями. На думку заявниці, придбання зарядної станції було обумовлено не особистими потребами, а необхідністю забезпечення належних умов проживання та навчання дитини, а тому витрати на її придбання мають бути розподілені між обома батьками.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам судове рішення відповідає.
Встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На даний час шлюб між сторонами розірваний, дитина - ОСОБА_3 проживає разом з позивачем.
Заочним рішенням Рівненського міського суду від 21 березня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/2 (однієї другої) частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.01.2023 року і до досягнення дітьми повноліття. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , одноразово в сумі 12182 (дванадцять тисяч сто вісімдесят дві) грн.
Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Германом Дмитром Віталійовичем відкрито виконавче провадження №72890937 від 28 вересня 2023 року. 
Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 07 травня 2024 року по ВП №72890937 підтверджується наявність заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_2 у розмірі 161937,50 грн.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.
Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно з частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку.
За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, окрім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка перебуває на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку з розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка подала такий позов.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків, установлених цим кодексом.
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). 
Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі №607/12170/20, виходячи з аналізу статті 185 Сімейного кодексу України, додаткові витрати стягуються на утримання дитини за наявності у одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо.
Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Убачається, що матеріали справи не містять доказів щодо вартості послуг та назву закладу, який відвідує дитина для занять у спортивній секції.
Не заслуговують на увагу, доводи апеляційної скарги щодо вимог про стягнення витрат на придбання зарядної станції як додаткових витрат на дитину, з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 185 СК України додаткові витрати на дитину мають бути зумовлені особливими обставинами. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19, в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, виникають додаткові витрати, наявність яких має довести особа, яка заявляє вимогу про їх стягнення. 
При цьому у кожній конкретній справі суд має встановити наявність особливих обставин, пов`язаних з індивідуальними потребами дитини, та з`ясувати, чи зумовили саме такі обставини необхідність понесення відповідних додаткових витрат. Такий підхід відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постанові від 08 грудня 2021 року у справі №607/12170/20. 
Позивач пов`язує придбання зарядної станції «Bluetti PowerOak EB70» з тривалими відключеннями електроенергії та необхідністю забезпечення дитині можливості дистанційного навчання, доступу до мережі Інтернет і користування електронними пристроями.
Разом з тим матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що у дитини існували особливі індивідуальні потреби, які зумовлювали необхідність придбання саме зарядної станції, а також що без придбання такого майна дитина була позбавлена можливості здобувати освіту чи задовольняти інші потреби, пов`язані з її особливими здібностями, станом здоров`я або розвитком.
Сам по собі факт відключень електроенергії та необхідність забезпечення належних умов для навчання дитини не свідчить про наявність особливих обставин у розумінні статті 185 СК України, якщо не доведено, що такі обставини зумовили виникнення саме індивідуальної додаткової потреби конкретної дитини.
Крім того, зарядна станція є майном тривалого та багаторазового використання. Як убачається з позовних вимог, вона використовується не лише для забезпечення потреб дитини, а й для загальнопобутових потреб сім`ї, зокрема для зберігання, приготування та підігріву їжі. Отже, її придбання не може бути ототожнене виключно з витратами на дитину.
Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 березня 2020 року у справі №520/12681/17, відповідно до якого саме по собі придбання майна для дитини не є достатньою підставою для віднесення відповідних витрат до додаткових у розумінні статті 185 СК України за відсутності доведених особливих обставин. 
Таким чином, позивачем не доведено сукупності обставин, необхідних для покладення на відповідача обов`язку брати участь у витратах на факультативи спортивної секції та на придбання зарядної станції, а саме наявності особливих обставин, пов`язаних з індивідуальними потребами дитини, та обумовленої ними необхідності понесення таких витрат.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції щодо оцінки таких.
Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 20 серпня 2026 року. 

Головуючий суддя:      Гордійчук С.О. 

Судді:        Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.