Справа № 344/76/26
Провадження № 2/344/35/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2026 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого - судді Мелещенко Л.В. 
за участю секретаря судового засідання – Дутки Р.-І.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду міста Івано-Франківськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Комунальне некомерційне підприємство «Центр інфекційних захворювань Івано-Франківської обласної ради" про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача  ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Комунальне некомерційне підприємство «Центр інфекційних захворювань Івано-Франківської обласної ради" про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивач зазначає, що  03.01.2025 о 10 годині 00 хвилин у м. Івано-Франківську, по вул. Є. Коновальця, 88, громадянка ОСОБА_2 , будучи пасажиром транспортного засобу «ВАЗ 2114», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який зупинився для її висадки з правої сторони проїзної частини дороги, не переконалась в безпеці, відчинила задні ліві пасажирські двері з боку суміжної смуги для руху, внаслідок чого автомобіль «Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , допустив наїзд на вказані двері. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_2 порушила вимоги пункту 5.1 Правил дорожнього руху та вчинила правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вказана обставина підтверджується постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03.03.2025 по справі № 344/590/25 (постанова набрала законної сили 14.03.2025, про що свідчить відмітка на постанові суду).
Згідно фактичних обставин справи громадянка ОСОБА_2 та громадянин ОСОБА_3 , являючись працівниками Комунального некомерційного підприємства «Центр інфекційних захворювань Івано-Франківської обласної ради», здійснювали рух на транспортному засобі «ВАЗ 2114», державний номерний знак НОМЕР_1 , без наявності дійсного полісу страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб марки «Mitsubishi» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , зазнав механічних пошкоджень та завдано позивачу майнової шкоди на суму 54 670,00 гривень, що підтверджується копією рахунку № 2 від 15.01.2025, актом приймання - передачі виконаних робіт № 1 від 31.01.2025 та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 1 від 31.01.2025.
При цьому автомобіль «ВАЗ 2114», державний номерний знак НОМЕР_1 , є власністю Комунального некомерційного підприємства «Центр інфекційних захворювань Івано-Франківської обласної ради». Особисто керівником вказаного медичного закладу в присутності ОСОБА_2 позивачу було частково відшкодовано суму завданих збитків у розмірі 30 тисяч гривень, при цьому іншу частину особисто ОСОБА_2 добровільно не відшкодувала, на неодноразові звернення добровільно відшкодувати залишок коштів жодної реакції не було.
Позивач зазначає, що в результаті даної пригоди, окрім матеріальних збитків, він також зазнав моральної шкоди, що фактично проявилися у вигляді душевних страждань, які позначили негативні зміни у його житті, а саме сильні та тривалі головні болі, безсоння, щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення події, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов`язків, одужання та реабілітація, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати спілкування, контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності; побоювання щодо майбутнього стану здоров`я.
У момент дорожньо-транспортної пригоди позивач переніс значний душевний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за своє здоров`я та життя, окрім цього наслідки перенесеної травми призвели до порушення сну, швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, нервозність, дратівливість, образливість, чутливість, реакції замикання, фіксованість на негативних переживаннях, емоційна напруга, насторога, невпевненість в собі, відчуття власної неповноцінності, тривога з приводу майбутнього. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у сумі 10 000,00 гривень. 
За наведених обставин позивач просить суд стягнути з відповідача заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 24 670,00 гривень, моральну шкоду у розмірі 10 000,00 гривень, 15 000,00 гривень витрат на правову допомогу, усього 46 670,00 гривень (а.с. 1-7).
12 лютого 2026 року представником відповідача ОСОБА_2 – адвокатом Клюба Павлом Родіоновичем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову.
Відповідач зазначає, що 03.01.2025 в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль ОСОБА_1 отримав механічні пошкодження внаслідок того, що пасажир автомобіля «ВАЗ2114», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 вийшла з автомобіля з правої сторони, в результаті чого відбулося зіткнення з автомобілем «Mitsubishi» під керуванням ОСОБА_1 . Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проводились переговори, було досягнуто згоди щодо відшкодування спричиненої шкоди в повному обсязі. У результаті досягнутих домовленостей, ОСОБА_1 отримав як відшкодування 30 000,00 гривень, про що власноручно написав розписку, в якій зазначив, що збитки йому відшкодовано в повному обсязі. 
До матеріалів справи додано акт приймання-передачі виконаних робіт від 31.01.2025 та рахунок на сплату № 2 від 15 січня 2025. В обох документах зазначено суму 54670, 00 гривень. В акті приймання-передачі є посилання на договір від 25.01.2025 року. З аналізу документів випливає, що ОСОБА_1 проведено оплату за невиконані роботи, так як вони були проведені 31.01.2025.
Крім того, з матеріалів справи неможливо зробити висновок про розмір спричиненої майнової шкоди. Надані документи є неналежним підтвердженням такого розміру.
У матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують наявність у ФОП ОСОБА_4 дозволів на проведення діяльності щодо ремонту транспортних засобів, визначення розміру збитків, оцінки пошкоджень. Викликає сумнів і нумерація договору та акту виконаних робіт, обидва документи мають номер 1, що свідчить про їх невідповідність фактичним обставинам.
ОСОБА_2 перебувала на момент дорожньо-транспортної пригоди та перебуває у трудових відносинах з Комунальним некомерційним підприємством «Центр інфекційних захворювань» Івано-Франківської обласної ради, на час вчинення правопорушення виконувала вказівки адміністрації. 
Про факт перебування на роботі свідчить графік роботи працівників Комунального некомерційного підприємства «Центр інфекційних захворювань» Івано-Франківської обласної ради за січень 2025 року.
Так як ОСОБА_2 завдала шкоду майну ОСОБА_1 під час виконання трудових обов`язків, то цивільна відповідальність покладається на роботодавця, у даному випадку на Комунальне некомерційне підприємство «Центр інфекційних захворювань» Івано-Франківської обласної ради.
Про відшкодування шкоди позивач звернувся через 11 місяців після набрання судовим рішенням законної сили. У свою чергу це свідчить про відсутність глибоких переживань, моральних страждань. На підтвердження моральних страждань позивачем не надано жодних підтверджуючих документів, хоча зазначає, що в нього були тривалі головні болі, безсоння, тривожність, стрес.
Твердження позивача про розмір моральної шкоди є бездоказовими, не підтверджені жодним доказом. Суду не надано жодних документів про перебування на лікуванні чи звернення до лікаря, не наведено жодних доказів порушення його нормальних життєвих зв`язків, у чому саме вони проявились та скільки тривали. 
Відповідач також зазначає, що у позовній заяві завищено розмір судових витрат на правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу не співмірні з ціною позову (а.с. 55-59, 79-83).
Процесуальні дії у справі.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 січня 2026 року вказану цивільну справу розподілено для розгляду головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с.21-22).
Ухвалою суду від 06 січня 2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін (а.с.23-25).
Ухвалою суду від 31 березня 2026 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 68-70).
Пояснення учасників справи у судовому засіданні.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з’явився, але надав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі, вважаючи, що особа, яка завдала шкоду, повинна її відшкодувати, натомість ОСОБА_5 намагається свою вину та обов`язки перекласти на інших (а.с. 91).
Представник позивача – адвокат Грабовецький В.Б. у судове засідання, призначене на 29 червня 2026 року, не з`явився, надаючи пояснення у попередніх судових засіданнях, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив вимоги задовольнити, також подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутності сторони позивача (а.с. 103).
Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання не прибула, але представник відповідача - адвокат Клюба П.Р. подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати за відсутності відповідача та її представника. У попередніх судових засіданнях представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а.с.105). 
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Комунальне некомерційне підприємство «Центр інфекційних захворювань Івано-Франківської обласної ради" Скромане В.С. у судове засідання не з’явилася, але подала заяву про слухання справи у відсутності представника третьої особи. Надаючи пояснення у судових засіданнях, представник третьої особи пояснила, що відповідач безпосередньо під час дорожньо-транспортної пригоди не виконувала свої трудові обов`язки (а.с. 104).
Учасники справи у судове засідання, призначене на 29 червня 2026 року, не з`явилися, тому суд, з дотриманням положень статті 259 Цивільного процесуального кодексу України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше десяти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання, підписав судове рішення без його проголошення.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 
Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 березня 2025 року у справі № 344/590/25, провадження № 3/344/984/25, що набрала законної сили 14 березня 2025 року, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень (а.с. 8-10).
Згідно рахунку на оплату № 2 від 15 січня 2025 року, вартість ремонту автомобіля Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 54 670,00 гривень (а.с.11).
31 січня 2025 року складений Акт приймання-передачі виконаних робіт № 1 до договору № 1 від 25 січня 2025 року між ОСОБА_7 , Замовником та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 , Виконавцем, за яким Виконавець виконав роботи, що передбачені умовами договору № 1 від 25 січня 2025 року щодо автомобіля «Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_2 . Замовник оплатив Виконавцю кошти у розмірі 54 670,00 гривень (а.с.12).
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 31 січня 2025 року, ОСОБА_1 сплачені кошти ФОП ОСОБА_8 у розмірі 54 670,00 гривень (а.с.13).
03.01.2025 складена схема місця дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 03 січня 2025 року о 10 годині 00 хвилин у м. Івано-Франківську, по вул. Євгена Коновальця, 88 (а.с.14-15).
ОСОБА_2 працевлаштована у Комунальному некомерційному підприємстві «Центр інфекційних захворювань Івано-Франківської обласної ради" (а.с.60).
Згідно графіку роботи працівників інфекційного відділення Комунального некомерційного підприємства «Центр інфекційних захворювань Івано-Франківської обласної ради" станом на січень 2025 року, Саведчук 03 січня 2025 року перебувала на роботі (а.с.62).
09.01.2025 ОСОБА_1 складена заява про те, що претензій щодо пошкодження його транспортного засобу «Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_2 , не має. Збитки відшкодовані у розмірі 30 000,00 гривень (а.с.63).
Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Центр інфекційних захворювань Івано-Франківської обласної ради" від 03.06.2026, ОСОБА_2 працює на посаді молодшої сестри з догляду за хворими (з функціями матеріально-відповідальної особи) інфекційного відділення для дорослих по вул. Гетьмана Сагайдачного, 66 з 31.08.2023, згідно наказу № 520/к від 30.08.2023, по даний час (а.с. 92).
Робоча інструкція молодшої медичної сестри з функціями матеріально-відповідальної особи Комунального некомерційного підприємства «Центр інфекційних захворювань Івано-Франківської обласної ради" затверджена Генеральним директором 11.11.2024 та з якою ознайомилася ОСОБА_2 11.11.2024 (а.с.93-98).
Норми права, що підлягають застосуванню, та висновки суду
за результатами розгляду справи.
Частина перша статті 4 Цивільного процесуального кодексу України зазначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Частина перша статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Стаття 15 Цивільного кодексу України надає кожній особі право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.  Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно частини першої-другої статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Таким чином, з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності її вини у завданні шкоди позивачеві.
Відповідно до частини першої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України).
У ході розгляду справи встановлено, що постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 березня 2025 року у справі № 344/590/25, що набрала законної сили 14 березня 2025 року, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
При цьому, відповідно до положень частини четвертої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою.
Таким чином, факт дорожньо-транспортної події за участю сторін та вина відповідача ОСОБА_9 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є доведеними.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 управляв транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом та реєстраційного документа на транспортний засіб, тому він має право на відшкодування завданої шкоди.
Відповідно до схеми місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.01.2025 транспортний засіб «Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_2 , має механічні пошкодження у вигляді порушення переднього бамперу, правої сторони крила переднього, дверки правої, передньої, задньої накладки та крила.
Такі ж самі наявні пошкодження транспортного засобу «Mitsubishi» зафіксовані у рахунку на оплату № 2 від 15 січня 2025 року та акті приймання-передачі виконаних робіт №1 від 31 січня 2026 року до договору № 1 від 25 січня 2025 року.
За виконані роботи з ремонту автомобіля «Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_2 , позивачем ОСОБА_1 сплачені кошти у розмірі 54 670,00 гривень
У судовому засіданні сторона відповідача не заявляла клопотання про проведення судової автотоварознавчої експертизи.
Щодо доводів відповідача про те, що ОСОБА_2 завдала шкоду майну ОСОБА_1 під час виконання трудових обов`язків, то суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Обов`язок відшкодувати завдану шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що його дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.
Потерпілий має подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 Цивільного кодексу України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).
Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 працює на посаді молодшої сестри з догляду за хворими (з функціями матеріально-відповідальної особи) інфекційного відділення для дорослих по вул. Гетьмана Сагайдачного, 66, у м. Івано-Франківську.
Під час розгляду справи відповідачем на надано жодних належних доказів про те, що шкода була завдана саме під час виконання трудових обов`язків, зокрема виробничою необхідністю за межами території роботодавця.
Стороною відповідача не повідомлено суд про те. які саме обов`язки, що визначені робочою інструкцією молодшої сестри, виконувала ОСОБА_2 під час дорожньо-транспортної пригоди.
Таким чином, з урахуванням наявності у діях пішохода вини щодо порушення пункту 5.1 Правил дорожнього руху, внаслідок яких (причинно-наслідковий зв`язок) іншим учасникам дорожнього руху було завдано майнову або моральну шкоду, пішохід має нести цивільно-правову відповідальність щодо відшкодування шкоди на загальних підставах, зокрема, застосовуючи положення статті 1166 Цивільного кодексу України.
Оскільки факт дорожньо-транспортної події за участю сторін та вина відповідача у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є встановленими; відповідачем не доведено, що шкоди належному позивачеві майну завдано не з її вини, тому вартість завданого позивачеві внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріального збитку підлягає відшкодуванню у заявленому відповідачем розмірі у сумі 24670,00 гривень.
Вирішуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. 
У відповідності до роз`яснень, що містяться у пункті 9 вказаної Постанови № 4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд вважає, що дорожньо-транспортна пригода, пошкодження майна позивача, переживання позивача щодо свого майна, необхідність проведення додаткових витрат на відновлення пошкодженого транспортного засобу призвело до зміни графіку життя та роботи позивача, його душевних хвилювань, втрати нормальних життєвих та виробничих зв`язків, нервової напруги та переживань та вимагають від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. 
При визначенні розміру заподіяної позивачам моральної шкоди, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості, як того вимагає стаття 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховує характер та обсяг душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з пошкодженням майна, важкість вимушених змін у житті позивача, характер додаткових зусиль для організації свого життя, тому вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 5000,00 гривень. 
Усі інші пояснення учасників справи, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених у цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Виходячи із вищевикладеного, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково.
Розподіл судових витрат.
Згідно зі статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Як вбачається платіжної інструкції, позивачем сплачено судовий збір за позовом у розмірі 1212,00 гривень (а.с. 18). 
Позовні вимоги задоволені частково на 85,58 %, тому також слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 1037,23 гривень.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»,  договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору;
Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлює, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 Цивільного процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 Цивільного процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 Цивільного процесуального кодексу України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до частини першої та другої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частиною третьою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України).
Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. 
З наданих до суду доказів вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються договором про надання (правової) допомоги від 23.01.2025, укладеним між ОСОБА_1 , Замовником, та ОСОБА_10 , Адвокатом (а.с.16), копією квитанції до прибуткового касового ордері від 30.12.2025 про оплату наданих послуг у розмірі 15000,00 гривень ( а.с. 17), ордером на надання правничої допомоги (а.с. 49), свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.50).
Професійна правнича допомога була надана саме адвокатом Грабовецьким Олегом Богдановичем, який приймав участь у судових засіданнях.
Судом досліджено опис наданих послуг на виконання укладеного договору про надання правової допомоги, а також взято до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору.
Враховуючи викладене, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих послуг адвоката, тому суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката у суді, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, становить 7000,00 гривень.

На підставі вищенаведеного, відповідно до статей 3, 11, 15, 16, 22, 23, 1166, 1167 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 4, 10-13, 15, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 279, 353-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Комунальне некомерційне підприємство «Центр інфекційних захворювань Івано-Франківської обласної ради" про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , відшкодування завданої матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 24 670,00 гривень (двадцять чотири тисячі шістсот сімдесят гривень нуль копійок), відшкодування завданої моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 5000,00 гривень (п`ять тисяч гривень нуль копійок), усього 29670,00 гривень (двадцять дев`ять тисяч шістсот сімдесят гривень нуль копійок).
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , витрати на правову допомогу у розмірі 7000,00 гривень (сім тисяч гривень нуль копійок).
Стягнути з  ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , витрати по оплаті судового збору у розмірі 1037,23 гривень (одна тисяча тридцять сім гривень двадцять три копійки).
Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи: 
Позивач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач -  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Комунальне некомерційне підприємство «Центр інфекційних захворювань Івано-Франківської обласної ради", код ЄДРПОУ 02009637, місцезнаходження 76018 Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Матейки, буд. 53.

Повний текст рішення складено та підписано 08 липня 2026 року.

Суддя Мелещенко Л.В.