Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №338/266/26
Провадження №2/338/511/26
14 вересня 2026 року селище Богородчани 

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Куценка О. О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

20 лютого 2026 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 08 грудня 2011 року в розмірі 41 995 грн 15 коп., яка, за розрахунком позивача, складається із 39 596 грн 23 коп. заборгованості за тілом кредиту та 2 398 грн 92 коп. заборгованості за простроченими процентами. 
В обґрунтування позову АТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що 08 грудня 2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, у зв`язку з чим між сторонами виникли договірні відносини щодо відкриття та обслуговування карткового рахунку і надання кредитних коштів у межах установленого банком кредитного ліміту.
03 вересня 2021 року відповідачка підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, якою підтвердила приєднання до чинної на той час редакції умов банку, зокрема щодо користування кредитною карткою, порядку надання та повернення кредиту, сплати процентів, використання системи дистанційного банківського обслуговування «Приват24», а також обов`язку зберігати індивідуальну облікову інформацію та не допускати її розголошення третім особам.
У межах укладеного договору банк відкрив відповідачці картковий рахунок, видавав та перевидавав платіжні картки і встановлював кредитний ліміт, розмір якого змінювався протягом дії договору. Станом на 08 січня 2023 року кредитний ліміт становив 75 000 грн. Останню кредитну картку № НОМЕР_1 типу «Універсальна Gold» було видано відповідачці 02 січня 2023 року.
Позивач вказував, що відповідачка протягом тривалого часу фактично користувалася кредитним лімітом, здійснювала операції за рахунком, вносила кошти на його поповнення та погашала кредитну заборгованість і проценти, чим підтвердила укладення та виконання договору.
Разом із тим 08 січня 2023 року через систему «Приват24» з карткового рахунку відповідачки було здійснено сім переказів на картки, емітовані АТ «Ощадбанк», на загальну суму 31 657 грн 50 коп. без урахування комісій. Вказані операції були проведені протягом короткого проміжку часу - з 23 год 48 хв до 23 год 56 хв. 
Банк зазначав, що після виявлення списань відповідачка звернулася на телефонну лінію «3700». Звернення зафіксовано системою Voice Record System 08 січня 2023 року о 23 год 56 хв 21 с, а картки відповідачки були заблоковані банком о 23 год 59 хв 36 с. 
За твердженням позивача, під час з`ясування обставин інциденту було встановлено, що відповідачка під час спілкування через сервіс OLX перейшла за отриманим посиланням на сторонній вебресурс та ввела у відповідній формі дані своєї банківської картки, логін і пароль від системи «Приват24». Відомості про це були зафіксовані банком у системі «Opereta» як інцидент, пов`язаний із соціальною інженерією та фішингом. 
Позивач також посилався на технічні дані систем банку, відповідно до яких 08 січня 2023 року в обліковий запис відповідачки в системі «Приват24» здійснювалися входи з різних пристроїв та IP-адрес. При цьому фінансовий номер телефону відповідачки не змінювався, а обліковий запис було заблоковано після проведення спірних платежів. 
На думку банку, зазначені обставини свідчать про те, що можливість доступу третіх осіб до рахунку та здійснення спірних операцій виникла не внаслідок порушення банком правил безпеки, а внаслідок розголошення самою відповідачкою третім особам індивідуальної облікової інформації, необхідної для доступу до системи дистанційного банківського обслуговування. Тому позивач вважав відсутніми підстави для покладення наслідків спірних операцій на банк та включив відповідні списання до заборгованості за кредитним рахунком.
Після спірних подій відповідачка продовжувала користуватися рахунком та здійснювати за ним операції, однак у подальшому належним чином не виконувала зобов`язання щодо погашення кредитної заборгованості та сплати процентів.
Згідно з розрахунком позивача станом на 01 грудня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 41 995 грн 15 коп., із яких 39 596 грн 23 коп. - заборгованість за тілом кредиту та 2 398 грн 92 коп. - заборгованість за простроченими процентами. У зв`язку з цим АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути зазначену заборгованість із відповідачки в повному обсязі, а також понесені судові витрати. 
Ухвалою суду від 23 лютого 2026 року відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.
19 травня 2026 року відповідачка подала відзив, у якому проти позову заперечила. Зазначила, що 08 січня 2023 року невідомими особами без її волевиявлення були здійснені операції з перерахування коштів із її кредитного рахунку, щодо чого вона звернулася до банку та правоохоронних органів. Відповідачка вказувала, що не передавала третім особам логін, пароль, PIN-код чи інші відомості, які давали можливість здійснювати операції у системі «Приват24». Також заперечувала належність їй окремих пристроїв, із яких банком зафіксовано входи до системи дистанційного банківського обслуговування. Окремо відповідачка посилалася на те, що банк не здійснив посилену перевірку при вході до системи з невідомих їй пристроїв, не надіслав SMS-повідомлення з одноразовим паролем, push-повідомлення, не здійснив телефонного дзвінка для підтвердження операцій, а також не припинив сім послідовних переказів, здійснених у нічний час через короткі проміжки часу. Також відповідачка просила зупинити провадження у справі до вирішення кримінальної справи № 208/1619/24.
Ухвалою суду від 13 липня 2026 року відповідачці поновлено строк для подання відзиву, відзив прийнято, у задоволенні клопотання про зупинення провадження відмовлено, а подальший розгляд справи постановлено здійснювати у судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідачці надано додатковий двадцятиденний строк для подання доказів, які вона не могла подати разом із відзивом. Цією ж ухвалою позивачу надано десятиденний строк для подання відповіді на відзив та запропоновано, зокрема, викласти пояснення щодо способу автентифікації кожної спірної операції, застосування OTP, push-повідомлень чи інших факторів підтвердження, статусу використаних пристроїв, часу останньої операції та звернення відповідачки до банку, а також порядку формування заборгованості. 
Після постановлення вказаної ухвали додаткових доказів або письмових пояснень ні від позивача, ні від відповідачки до суду не надійшло.
Учасники справи про дату, час і місце розгляду повідомлені належним чином. Заяв та клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, до суду не надійшло.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, письмові та електронні докази, надавши оцінку доводам сторін у їх сукупності, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до статей 509, 525, 526, 629 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За змістом статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати позичальникові кредит у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити проценти.
Із заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 03 вересня 2021 року встановлено, що відповідачка приєдналася до умов кредитування за відновлюваною кредитною лінією. Для картки «Універсальна Gold» сторонами погоджено фіксовану процентну ставку 40,8 % річних. 
Згідно з довідкою про зміну умов кредитування розмір кредитного ліміту відповідачки неодноразово змінювався та 10 грудня 2021 року становив 75 000 грн, 27 квітня 2023 року був зменшений до 40 000 грн, а 11 грудня 2023 року - до 0 грн. 
Факт користування відповідачкою кредитним рахунком протягом тривалого часу, здійснення численних видаткових операцій та внесення коштів на погашення заборгованості підтверджується банківською випискою. Згідно з наданим позивачем детальним розрахунком станом на 01 грудня 2025 року заборгованість становить 41 995 грн 15 коп., з яких 39 596 грн 23 коп. - прострочене тіло кредиту та 2 398 грн 92 коп. - прострочені проценти. Розрахунок містить послідовні відомості про розмір тіла кредиту, застосовані процентні ставки, здійснені нарахування та платежі відповідачки. Зокрема, протягом 2023 року в ньому відображалося нарахування процентів за ставкою, яка відповідає погодженій ставці 40,8 % річних для картки «Універсальна Gold», а також подальші зміни в обліку та погашення заборгованості. 
Відповідачка власного контррозрахунку заборгованості не надала та конкретних арифметичних помилок у розрахунку банку не навела.
Водночас основним запереченням відповідачки є те, що до складу кредитної заборгованості неправомірно включені кошти, списані 08 січня 2023 року внаслідок шахрайських дій третіх осіб.
Так, із виписки та технічних відомостей банку встановлено, що 08 січня 2023 року через систему «Приват24» було здійснено сім переказів коштів на карткові рахунки, емітовані АТ «Ощадбанк». Спірні операції здійснювалися послідовно о 23 год 48 хв 21 с, 23 год 49 хв 19 с, 23 год 51 хв 01 с, 23 год 51 хв 53 с, 23 год 54 хв 55 с, 23 год 55 хв 58 с та 23 год 56 хв 27 с. Загальна сума переказаних коштів без урахування комісій становила 31 657 грн 50 коп. 
Відомості банку також свідчать про входи до облікового запису відповідачки у системі «Приват24» із різних пристроїв та IP-адрес. Зокрема, 08 січня 2023 року зафіксовано вхід із пристрою Samsung о 17 год 23 хв 27 с та з iPhone о 23 год 44 хв 54 с. Фінансовий номер відповідачки НОМЕР_2 в цей день – 08 січня 203 року не змінювався. 
Водночас відповідачка заперечує належність їй окремих пристроїв та вчинення нею зазначених операцій. 
Сам факт здійснення операцій із використанням правильних даних для входу до банківського застосунку сам по собі не є достатнім для висновку, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв незаконному використанню індивідуальної облікової інформації.
Разом з цим, судом було досліджено наданий банком аудіозапис телефонного звернення ОСОБА_1 до контактного центру «3700», здійснений безпосередньо під час виникнення спірної ситуації. Із змісту аудіозапису встановлено, що відповідачка повідомляє оператору про списання коштів. Під час з`ясування обставин події вона пояснює, що перейшла за посиланням, пов`язаним із сервісом OLX, та заповнила відповідну форму. На уточнювальне запитання оператора щодо того, чи вводила вона в цій формі логін і пароль від системи «Приват24», відповідачка підтверджує, що такі дані нею були введені. Ця інформація була повідомлена відповідачкою безпосередньо в момент виявлення спірних операцій, до виникнення цього судового спору. Зміст аудіозапису узгоджується з відомостями картки інциденту ПК «Opereta», у якій зафіксовано, що клієнткою були передані дані картки, логін та пароль від «Приват24» на фішинговому вебресурсі, посилання на який було отримано під час спілкування через OLX. 
Відповідно до статей 76, 77, 78, 79, 89 та 100 ЦПК України електронні докази є засобами доказування, а суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність, взаємний зв`язок та вірогідність доказів у їх сукупності.
За стандартом вірогідності доказів наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, може вважатися доведеною, якщо докази на підтвердження такої обставини є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Тому суд критично оцінює твердження відповідачки у відзиві про те, що вона нікому не повідомляла логін і пароль від системи «Приват24», оскільки таке твердження безпосередньо суперечить змісту її власного телефонного звернення, здійсненого в момент події, та узгодженим із ним іншим матеріалам справи.
Саме по собі те, що відповідні відомості були повідомлені відповідачкою оператору усно, не позбавляє аудіозапис доказового значення. Будь-яких доказів, які б свідчили про спотворення змісту запису, його неналежність, недостовірність або неправильне розуміння відповідачкою поставленого оператором запитання, суду не надано.
Відповідно до статті 68 Закону України «Про платіжні послуги» надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію користувача під час отримання дистанційного доступу до рахунку, ініціювання дистанційної платіжної операції, а також у разі підозри вчинення шахрайства чи існування відповідного ризику. Для дистанційної платіжної операції посилена автентифікація повинна включати використання унікальних для кожної операції даних, які дають змогу пов`язати операцію з певною сумою та конкретним отримувачем. 
Суд у зв`язку з цим враховує доводи відповідачки про відсутність SMS-повідомлень, push-підтверджень або телефонних дзвінків при вході з інших пристроїв та при здійсненні спірних операцій.
Разом із тим законодавство, чинне на час здійснення операцій, не визначало SMS-повідомлення, телефонний дзвінок або push-повідомлення як єдино допустимий спосіб автентифікації. Тому сама відсутність одного із зазначених відповідачкою каналів підтвердження не є достатньою для висновку про незаконність кожної операції.
Надані банком технічні матеріали містять відомості про автентифікацію в обліковому записі відповідачки, зокрема відновлення сесії за допомогою біометрії та підтвердження за допомогою статичного пароля і PIN-коду. Разом із тим із цих матеріалів не вбачається вичерпної поопераційної деталізації застосованих факторів посиленої автентифікації саме щодо кожної із семи спірних операцій.
Суд звертає увагу, що ухвалою від 13 липня 2026 року позивачу було спеціально запропоновано надати пояснення щодо цього питання, проте додаткових пояснень банк не подав. 
Разом із тим зазначена обставина не може оцінюватися ізольовано від установленої поведінки самої відповідачки та автоматично мати наслідком покладення всіх збитків на банк.
Пунктом 29 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року № 164, передбачено, що умови договору не повинні містити вимоги про безумовну відповідальність користувача за неналежну платіжну операцію, крім випадку, коли доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації, розголошення PIN-коду, індивідуальної облікової інформації або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжну операцію. 
Відповідно до пункту 140 зазначеного Положення користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації, повідомити про це емітента. 
Пунктом 146 Положення № 164 встановлено, що власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадку, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку або держателя призвели до втрати чи незаконного використання PIN-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. 
Відповідно до частини третьої статті 87 Закону України «Про платіжні послуги» платник зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну надавачу платіжних послуг унаслідок недотримання платником вимог щодо захисту інформації; у разі недотримання користувачем таких вимог надавач платіжних послуг звільняється від відповідальності перед платником за виконання платіжних операцій. 
За частиною п`ятою статті 87 цього Закону до моменту повідомлення емітента про втрату платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника, а після такого повідомлення - на емітента. 
Отже, законодавець прямо розмежував випадок, коли операції відбулися без вини користувача, і випадок, коли саме поведінка користувача призвела до розголошення або незаконного використання інформації, необхідної для ініціювання операцій.
У цій справі висновок про відповідальність відповідачки ґрунтується не на самому факті правильного введення третіми особами її логіна чи пароля, а на безпосередньо дослідженому судом доказі того, що сама відповідачка ввела логін і пароль від «Приват24» у форму на сторонньому вебресурсі, до якого перейшла за отриманим під час спілкування через OLX посиланням.
Тому неповна деталізація банком застосованих факторів автентифікації кожного окремого переказу не усуває правового значення доведеного факту розголошення відповідачкою індивідуальної облікової інформації та не є достатньою підставою для покладення збитків за спірними операціями на банк.
Навіть виходячи з припущення про недостатність доказів автентифікації окремої операції, пункт 146 Положення № 164 прямо встановлює виняток із правила про звільнення власника рахунку від відповідальності, якщо доведено причинний зв`язок між його діями та незаконним використанням інформації, яка дала змогу ініціювати платіжну операцію.
Такий причинний зв`язок у цій справі підтверджується сукупністю доказів: введенням відповідачкою логіна і пароля від «Приват24» на сторонньому ресурсі, наступним доступом третіх осіб до її облікового запису та здійсненням після цього спірних переказів.
Відповідно до статті 51 Закону України «Про платіжні послуги» надавач платіжних послуг зобов`язаний здійснювати моніторинг платіжних операцій користувачів з метою ідентифікації неакцептованих, помилкових та неналежних операцій і вживати заходів для їх запобігання або припинення. 
Суд погоджується, що здійснення семи переказів протягом близько восьми хвилин у нічний час на різні карткові рахунки іншого банку є обставиною, яка підлягає оцінці з точки зору виконання банком функцій платіжного моніторингу.
Разом із тим закон визначає, що такий моніторинг здійснюється відповідно до внутрішнього порядку управління операційними ризиками та ризиками інформаційної безпеки. Закон не встановлює конкретної кількості переказів, певного часового проміжку або розміру операцій, після досягнення яких банк у кожному випадку безумовно зобов`язаний автоматично заблокувати рахунок.
Доказів існування на момент спірних операцій конкретного нормативного або договірного порогу, перевищення якого вимагало від банку обов`язкового автоматичного блокування саме цих операцій, суду не надано.
При цьому обставина можливості застосування банком додаткових превентивних заходів не спростовує встановленої судом самостійної поведінки відповідачки щодо розголошення логіна та пароля від системи дистанційного банківського обслуговування, яка створила третім особам можливість доступу до облікового запису та ініціювання операцій.
Системою Voice Record System зафіксовано початок телефонного з`єднання відповідачки з контактним центром банку о 23 год 56 хв 21 с. Останню зі спірних операцій здійснено о 23 год 56 хв 27 с, тобто через шість секунд після встановлення телефонного з`єднання, а картки заблоковані банком о 23 год 59 хв 36 с. 
Водночас сам факт встановлення телефонного з`єднання не є тотожним моменту повідомлення емітента про втрату або компрометацію індивідуальної облікової інформації.
Із безпосередньо дослідженого аудіозапису встановлено, що після встановлення з`єднання відповідачка спочатку повідомила про списання коштів, оператор з`ясовував обставини події, після чого відповідачка пояснила про перехід за посиланням та заповнення форми й на уточнювальне запитання підтвердила введення логіна і пароля від «Приват24». Після з`ясування зазначених обставин оператором було вжито заходів щодо блокування карток.
Матеріали справи не містять доказів того, що до 23 год 56 хв 27 с, тобто до проведення останньої спірної операції, банк уже був повідомлений саме про факт розголошення або втрати контролю над логіном та паролем відповідачки.
Тому підстав для покладення ризику останньої операції на банк лише у зв`язку з тим, що телефонне з`єднання розпочалося за шість секунд до неї, суд не вбачає.
Наявність кримінального провадження щодо осіб, яким інкримінуються шахрайські дії із використанням фішингових ресурсів, підтверджує існування відповідної шахрайської схеми, однак не звільняє суд від самостійної оцінки поведінки сторін цих цивільних правовідносин.
Ухвалою від 13 липня 2026 року суд уже встановив відсутність об`єктивної неможливості розгляду справи до завершення кримінального провадження. Крім того, відповідачці було надано додатковий двадцятиденний строк для подання матеріалів кримінального провадження, які безпосередньо стосуються спірних операцій, однак додаткових доказів не подано. Сам факт того, що відповідачка стала потерпілою від шахрайських дій третіх осіб, не виключає застосування спеціальних норм щодо розподілу ризику між користувачем і емітентом у разі доведеного розголошення користувачем власної індивідуальної облікової інформації.
Оцінюючи докази відповідно до статті 89 ЦПК України в їх сукупності, суд установив, що між сторонами існували кредитні правовідносини, банк виконав обов`язок із надання відповідачці можливості користуватися кредитним лімітом, а відповідачка протягом тривалого часу користувалася кредитними коштами.
Суд також установив, що спірні операції 08 січня 2023 року фактично були здійснені третіми особами внаслідок шахрайських дій. Разом із тим належними, допустимими, достовірними та в сукупності більш вірогідними доказами встановлено, що відповідачка перед здійсненням цих операцій самостійно ввела логін і пароль від системи «Приват24» у форму на сторонньому вебресурсі, доступ до якого отримала за посиланням, пов`язаним зі спілкуванням через OLX. Отже, має місце передбачений пунктами 29 та 146 Положення № 164 випадок, коли конкретні дії користувача призвели до розголошення та подальшого незаконного використання індивідуальної облікової інформації, яка дала можливість стороннім особам отримати доступ до банківського облікового запису та ініціювати платіжні операції.
За таких обставин суд не знаходить підстав для виключення спірних операцій із розрахунку кредитної заборгованості відповідачки. Наданий банком розрахунок заборгованості узгоджується з рухом коштів за рахунком, а доказів його неправильності чи контррозрахунку відповідачкою не подано.
Станом на 01 грудня 2025 року непогашена заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 41 995 грн 15 коп., з яких 39 596 грн 23 коп. - заборгованість за тілом кредиту та 2 398 грн 92 коп. - заборгованість за простроченими договірними процентами. Оскільки заявлений позивачем розмір заборгованості підтверджується матеріалами справи, а доводи відповідачки не спростовують підстав та розміру заявлених вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі та стягнення з відповідачки на користь АТ КБ «ПриватБанк» 41 995 грн 15 коп. заборгованості за кредитним договором.

Щодо судових витрат
При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 662 грн 40 коп. 
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі зазначені витрати підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 100, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 08 грудня 2011 року станом на 01 грудня 2025 року в загальному розмірі 41 995 (сорок одна тисяча дев`ятсот дев`яносто п`ять) гривень 15 копійок, з яких: 39 596 грн 23 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 2 398 грн 92 коп. - заборгованість за простроченими процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок судового збору.
Рішення суду може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст судового рішення складено 14 вересня 2026 року.
Повне найменування учасників справи:
Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код ЄДРПОУ 14360570.
Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя