П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/8472/26	

Перша інстанція: суддя Ярощук В.Г.,
повний текст судового рішення
складено 13.07.2026, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Джабурія О.В.
суддів - Вербицької Н.В.
- Кравченка К.В.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 липня 2026 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , третя особа:, Міністерство оборони України, про визнання протиправною бездіяльності відповідачів та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
13 липня 2026 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 (далі – заявник) від 13.07.2026 року про забезпечення позову до подачі позовної заяви, в якій заявник просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) та ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 180) приймати рішення, готувати кадрові подання, погоджувати та видати накази по особовому складу про призначення (переміщення) будь-яких осіб (крім позивача) на будь-які вакантні посади керівного чи адміністративного складу зі штатно-посадовою категорією (ШПК) «підполковник»/»підполковник юстиції» у Миколаївському гарнізоні (включаючи апарат ІНФОРМАЦІЯ_3 ) до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.
Заявник умотивував необхідність вжиття заходу забезпечення позову тим, що він має намір звернутися до адміністративного суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності відповідачів та зобов`язання вчинити певні дії, а саме розглянути його рапорти про переміщення від 16.06.2026 року (офіційно зареєстрований як вхідний 19.06.2026 року) та від 19.06.2026 року (продубльований та зареєстрований 30.06.2026 ОТЦК) і підготувати та видати наказ про його призначення (переміщення) на вакантну посаду зі штатно-посадовою категорією (ШПК) «підполковник» у Миколаївському гарнізоні за місцем моєї мобілізації. На його думку, існує очевидна та реальна загроза того, що під час розгляду майбутньої судової справи по суті, будь-яка з наявних вакантних посад з ШПК «підполковник» у Миколаївському гарнізоні буде протиправно зайнята іншою особою, яка не має переважних прав, відповідного рівня освіти чи бойового досвіду. У такому разі виконання рішення суду про зобов`язання відповідачів перевести мене на посаду з ШПК «підполковник» стане фізично та юридично унеможливленим через відсутність вакантних місць у штатному розписі. Це змусить заявника реалізувати своє право на звільнення, що призведе до безповоротної втрати Силами оборони офіцера кваліфікації за законодавством.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 липня 2026 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) від 13.07.2026 року про забезпечення позову.
Не погодившись з вищезазначеною ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 липня 2026 року, заявник подав апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати вищезазначену ухвалу суду по справі №400/8472/26 та постановити нову ухвалу, якою заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити в повному обсязі.
На адресу суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому наголошено, що ураховуючи положення п.10 ч.3 ст.151 КАС України, а також відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам та інтересам заявника, які б унеможливили захист його прав та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі, суд першої інстанції вірно встановив відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.
Від Військової частини НОМЕР_4 на адресу суду апеляційної інстанції також надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому акцентовано, що неприпустимим є втручання суду у повноваження відповідачів щодо призначення на всі вакантні посади керівного чи адміністративного складу зі штатно-посадовою категорією (ШПК) «підполковник» / «підполковник юстиції», тим більше під час дії в Україні воєнного стану.
Також на адресу суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, згідно якої заявник просить відмовити в задоволенні відзивів на апеляційну скаргу у справі №400/8472/26 - у повному обсязі. Заявник наголошує, що неприпустимим є нерозгляд клопотання про невиконання законодавства про службу за місцем мобілізації інваліда, можливе виведення поза штат на 2 мiсяці з метою надання посади.
Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями 150, 151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.
Так, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.
Відповідно до вимог частини першої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Згідно з частиною другою статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Колегія суддів вважає, що зазначені підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, наявних в справі встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Не допускається забезпечення позову, зокрема, шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення (пункт 5 частини 3 статті 151 КАС України).
Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.
З системного аналізу наведених процесуальних норм слідує, що підстави забезпечення позову, передбачені частиною 2 статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, установити і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якої можливо запобігти.
Колегія суддів зазначає, що з поданої заяви ОСОБА_1 вбачається, що ним обрано спосіб забезпечення позову у вигляді заборони приймати рішення, готувати кадрові подання, погоджувати та видати накази по особовому складу про призначення (переміщення) будь-яких осіб (крім позивача) на будь-які вакантні посади керівного чи адміністративного складу зі штатно-посадовою категорією (ШПК) «підполковник» / «підполковник юстиції» у Миколаївському гарнізоні (включаючи апарат Миколаївського ОТЦК).
Однак, як вірно виснував суд першої інстанції, у заяві про забезпечення позову позивач не вказав даних про наявність (відсутність) у Миколаївському гарнізоні вакантних посад керівного чи адміністративного складу зі штатно-посадовою категорією (ШПК) «підполковник» / «підполковник юстиції».
Додатково колегія суддів вважає за необхідне зазначити про виключну компетенцію відповідачів вирішувати питання щодо кадрового забезпечення та призначення на вакантні посади керівного й адміністративного складу за ШПК «підполковник» / «підполковник юстиції». В цьому випадку втручання суду у вказані суб`єктивні права та дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень є недопустимим, особливо в умовах особливого періоду та воєнного стану.
Крім того, безумовно, рішення, дії, чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на фізичних чи юридичних осіб. Такі дії (бездіяльність) можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно.
Разом із тим, колегія суддів наголошує, що ймовірне настання певних негативних наслідків для заявника, ще не є беззаперечним свідченням необхідності вжиття судом заходів забезпечення позову, адже чинне законодавство передбачає захист порушеного права, в тому числі шляхом оскарження відповідних рішень та дій суб`єкта владних повноважень, чи відшкодування шкоди, заподіяної вчиненими протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, що свідчить про наявність механізмів для відновлення прав ОСОБА_1 , якщо таке буде підтверджено за результатами вирішення спору по суті.
Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №826/14951/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №140/2474/20.
Колегія суддів враховує і те, що відповідно до статті 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Згідно з Рекомендацією №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.
Відтак, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виключних, виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.
З підстав, визначених статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 241, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 липня 2026 року - без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.В. Джабурія	
Судді	  	Н.В. Вербицька   К.В. Кравченко