ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2026	Справа № 910/1147/26	

За позовом Фізичної особи-підприємця Давиденко Нонни Олександрівни м. Києва
до Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) м. Києва
про визнання додаткової угоди недійсною,
зустрічним позовом Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) м. Києва
до Фізичної особи-підприємця Давиденко Нонни Олександрівни м. Києва
про стягнення боргу, неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, ціна позову 138773,08 грн.,
Суддя Паламар П.І.
Секретар судового засідання Григоряк М.С.
Представники: 
від позивача: Кучервявий Д.В.,
від відповідача: Плющ Я.В.

СУТЬ СПОРУ :

у лютому 2026 року Фізична особа-підприємець Давиденко Нонна Олександрівна звернулася в суд з указаним позовом.
Позивачка зазначала, що 13 січня 2020 р. між сторонами по справі було укладено договір тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламного засобу № 494/19, згідно з яким їй було надане право на тимчасове користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення та експлуатації рекламного засобу, по вул. Великій Васильківській, 42 у м. Києві, зазначеного у додатку № 1 до цього договору, та вона зобов`язалася вносити плату за користування цим місцем на умовах договору.
19 липня 2025 р. відповідач надіслав їй лист № 076-1932, яким повідомив про оптимізацію здійснення розрахунків за користування місцями для розміщення рекламного засобу та проведення перерахунку розміру плати із застосуванням коригуючого коефіцієнта, що потребує укладання відповідної додаткової угоди. До цього листа відповідач додав два примірники додаткової угоди № 494/19-3 від 21 серпня 2025 р., які вона відмовилась підписувати.
У вересні 2025 року їй було виставлено відповідачем рахунок № 23037 від 15 вересня 2025 р. на суму 111595,36 грн. (плата за тимчасове користуванням місцем з урахуванням коригувань) за період вересня 2025 року.
Зважаючи на це вона звернулася через Центр надання адміністративних послуг із відповідною заявою про припинення дії дозволу № 64355-17, яку було задоволено, а дію дозволу припинено.
Згодом їй було виставлено відповідачем рахунок № 25485 від 15 листопада 2025 р. на суму 128262,07 грн. (111595,36 грн+16666,71 грн. штрафу).
Посилаючись на те, що зміна умов договору в односторонньому порядку є одностороннім правочином (оскільки вона згоди на відповідні зміни не надавала), така порушує її права, позивачка на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України просила задовольнити позов та визнати додаткову угоду № 494/19-3 від 21 серпня 2025 р. недійсною.
Також просила покласти на відповідача понесені нею по справі судові витрати з попереднього розрахунку 200000 грн., що включають у себе витрати по оплаті судового збору, а також послуг адвоката.
У судовому засіданні представник позивачки підтримав заявлені вимоги.
Відповідач у відзиві на позовну заяву, його представник у судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на необґрунтованість заявлених вимог. Вказував, що на підставі розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 127 від 1 лютого 2018 р. "Про надання дозволів на розміщення зовнішньої реклами" позивачці було надано дозвіл на розміщення рекламного засобу № 64355-17, строк дії дозволу до 31 січня 2023 р. Згідно статті 11 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" документи дозвільного характеру, строк дії яких закінчується у період дії воєнного стану, вважаються такими, дію яких продовжено на період дії воєнного стану та до кінця календарного року, в якому припинено або скасовано воєнний стан, але не менше трьох місяців з дня його припинення чи скасування. Таким чином, дозвіл на розміщення рекламного засобу № 64355-17, був діючим на період воєнного стану.
Пояснив, що сторони прямо передбачили у договорі, що їх взаємовідносини регулюються не лише положеннями самого договору, а й імперативними нормами статті 632 ЦК України, яка регламентує ціну договору та порядок її зміни. Вказував, що дія дозволу була припинена 6 жовтня 2025 р. на підставі наказу № 1794, тобто після направлення управлінням додаткової угоди та виникнення відповідних договірних правовідносин. Проте, припинення дії дозволу не впливає на обов`язок позивачки сплатити заборгованість, що виникла до цієї дати.
Також зазначав, що приведення розміру регульованого платежу у відповідність до вимог чинного нормативного регулювання не може розглядатися як зміна ціни договору у розумінні статті 632 ЦК України, оскільки розмір плати визначається з урахуванням умов договору, рішень органу місцевого самоврядування та імперативних вимог чинного законодавства, які підлягають застосуванню незалежно від волевиявлення сторін.
У процесі розгляду справи відповідач подав зустрічний позов, в якому вказував, що у 2025 році під час здійснення перевірки коректності застосування алгоритмів автоматизованого розрахунку плати за користування місцями комунальної власності територіальної громади міста Києва для розміщення рекламних засобів Управлінням з питань реклами було встановлено необхідність уточнення технічної реалізації формули, передбаченої пунктом 2.3 Порядку № 2341. Пояснив, що в окремих випадках не враховувався коригуючий коефіцієнт, що підлягає застосуванню до спеціальних рекламних конструкцій, розміщених під кутом до фасаду будівлі, та визначається як частка довжини до ширини рекламного засобу.
За результатами застосування формули розрахунку плати з урахуванням визначення площі рекламного засобу відповідно до його габаритних розмірів, зазначених у конструктивних рішеннях, поданих позивачкою разом із заявами про надання дозволів, було визначено належний розмір плати.
Вказував, що за період 1 серпня 2025-6 жовтня 2025 року у позивачки наявна заборгованість у розмірі 106312,95 грн.
Посилаючись на те, що всупереч умов договору позивачка не оплатила за користування місцем для розміщення зовнішньої реклами за вищевказаний період, відповідач просив задовольнити зустрічний позов, стягнувши з позивачки на свою користь 106312,95 грн. боргу, 2352,95 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 1257,44 грн. три проценти річних з простроченої суми, 12868,29 грн. пені, 15951,45 грн. штрафу, а також понесені ним по справі судові витрати.
Позивачка у відзиві на зустрічну позовну заяву, її представник у судовому засіданні проти зустрічного позову заперечував, посилаючись на необґрунтованість зустрічних вимог.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що у позові та зустрічному позові слід відмовити з таких підстав.
Судом встановлено, що на підставі розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської держаної адміністрації) № 127 від 1 лютого 2018 р. Фізичній особі-підприємцю Давиденко Нонні Олександрівні надано дозвіл на розміщення рекламного засобу № 64355-17.
13 січня 2020 р. між позивачкою та відповідачем було укладено договір тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламного засобу № 494/19, згідно з яким на підставі відповідного наказу робочого органу про встановлення пріоритету на місце для розміщення рекламного засобу, дозволу на розміщення зовнішньої реклами, наданого на підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), позивачці було надано право тимчасового платного користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, виключно для розміщення та експлуатації рекламного засобу.
Згідно п.п. 6.1., 6.3., 6.6., 6.9. договору сторони домовились, що ціною цього договору є плата за тимчасове користування, розмір якої відповідно до статті 632 ЦК України визначається та розраховується на підставі рішень Київської міської ради або розпоряджень її виконаного органу залежно від встановлених за рекламорозповсюджувачем пріоритетів та наданих дозволів, вказаних у відповідних адресних переліках.
Підставою для нарахування плати за тимчасове користування місцями та внесення рекламорозповсюджувачем плати є рішення робочого органу про встановлення/продовження пріоритету, рішення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про надання/продовження дозволу, інші юридичні факти (вчинки рекламорозповсюджувача щодо фактичного користування місцем для розміщення РЗ) відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цей договір.
Плата нараховується з дати прийняття рішення про встановлення пріоритету, надання дозволу. При продовженні строку дії пріоритету, продовженні строку дії дозволу плата нараховується з дати, з якої продовжено строк дії пріоритету або дозволу.
У разі зміни розміру плати, а також інших тарифів, що впливають на розмір плати за тимчасове користування місцем, робочий орган повідомляє про це рекламорозповсюджувача протягом 15 календарних днів з дня прийняття відповідного рішення шляхом направлення відповідного повідомлення та примірника додаткової угоди для підписання. При цьому протягом 15 календарних днів з дня отримання рекламорозповсюджувачем такого повідомлення він зобов`язаний підписати додаткову угоду до договору (адресний перелік). У разі ненадання робочому органу підписаної рекламорозповсюджувачем додаткової угоди це не звільняє його від сплати за зміненими розмірами плати за тимчасове користування місцем.
На підставі відповідних рішень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) робочий орган здійснює перерахунок та коригує розмір плати за тимчасове коригування місцем, про що підписується адресний перелік у новій редакції (п. 6.10 договору).
Розрахунковим періодом надання місця у тимчасове користування та нарахування плати за тимчасове користування місцем є календарний місяць (п. 6.13. договору).
Плата за тимчасове користування місцем, штрафні санкції за прострочення здійснення платежів нараховується робочим органом щомісячно та переказується рекламорозповсюджувачем не пізніше 20-го числа поточного місяця, виключно на казначейський рахунок у Головному управлінні Державної казначейської служби України у м. Києві для зарахування до цільового фонду спеціального фонду бюджету міста Києва, в розмірах, зазначених у рахунках (п. 6.14. договору).
Згідно з адресним переліком № 1 (Додаток №1 до договору) рекламорозповсюджувачу надано право тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламного засобу:
- спеціальна рекламна конструкція, що розміщується під кутом до фасаду будинку (будівлі), розміром 0,834х0,970 (площа вертикальної/горизонтальної проекції 1,16180) за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 42. Розмір плати за місяць - 829,23 грн. Строк дії дозволу з 1 лютого 2018 до 31 січня 2023 років.
Строк дії договору відповідно до умов п. 8.1. договору встановлений з моменту його підписання сторонами та діє щодо кожного місяця розміщення рекламного засобу протягом строку дії встановленого пріоритету та/або дозволу, а також протягом строку фактичного користування місцем. Припинення пріоритету або дозволу щодо окремого місця для розміщення рекламного засобу у разі наявності у рекламорозповсюджувача інших чинних пріоритетів та/або дозволів не тягне за собою припинення договору в цілому.
Вказані обставини підтверджуються наявною у справі копією вищезазначеного договору.
Також встановлено, що 19 липня 2025 р. відповідач надіслав позивачці лист № 076-1932, яким повідомив про оптимізацію здійснення розрахунків за користування місцями для розміщення рекламного засобу та проведення перерахунку розміру плати із застосуванням коригуючого коефіцієнта, додавши до цього листа два примірники додаткової угоди № 494/19-3 від 21 серпня 2025 р.
За змістом указаної додаткової угоди відповідач фактично запропонував позивачці збільшити з 1 липня 2019 р. розмір плати за розміщення належної тій рекламної конструкції з 829,23 грн. до 3997,50 грн. за місяць.
З пояснень позивачки, слідує, що вона відмовилась підписувати додаткову угоду № 494/19-3 від 21 серпня 2025 р. та звернулась звернулася через Центр надання адміністративних послуг із заявою про припинення дії дозволу № 64355-17, яку було задоволено, а дію дозволу припинено.
Заявлені позивачкою вимоги стосуються визнання вищевказаної додаткової угоди № 494/19-3 від 21 серпня 2025 р. до договору тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламного засобу № 494/19 від 21 серпня 2025 р., недійсною.
Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частинами 1-3, 5 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Статтею 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
За ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Згідно ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦК України).
Згідно п. 8.5. чинного між сторонами договору тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламного засобу № 494/19 від 21 серпня 2025 р. зміни та доповнення до договору вносяться за взаємною згодою сторін у письмовій формі шляхом укладення додаткових угод, які стають невід`ємною частиною цього договору. Жодна із сторін не може вносити зміни та доповнення до договору без попереднього узгодження з іншою стороною.
Отже, умовами укладеного між сторонами договору його зміна допускається лише за згодою сторін, зафіксованою у письмовій формі.
Доказів погодження позивачкою запропонованих відповідачем змін не надано. Відсутні також докази звернення відповідача в суд з позовом про примусове укладення цієї додаткової угоди.
За встановлених обставин недосягнення сторонами згоди про зміну основного договору, слід дійти висновку, що оспорювана додаткова угода № 494/19-3 від 21 серпня 2025 р. між сторонами укладена не була.
Враховуючи наведене, той факт, що сама по собі пропозиція відповідача змінити договір не потягла зміну обсягу прав та обов`язків сторін цього договору та не порушила прав позивача, то у задоволенні позову про визнання додаткової угоди недійсною відповідно до вимог ст.ст. 16, 203, 215 ЦК України слід відмовити.
Заявлені відповідачем зустрічні вимоги стосуються оплати позивачкою за користування місцем для розміщення зовнішньої реклами за період 1 серпня 2025-6 жовтня 2025 року 
Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2025 році під час здійснення перевірки коректності застосування алгоритмів автоматизованого розрахунку плати за користування місцями комунальної власності, територіальної громади міста Києва для розміщення рекламних засобів Управлінням з питань реклами було встановлено необхідність уточнення технічної реалізації формули, передбаченої пунктом 2.3 Порядку № 2341.
За результатами застосування формули розрахунку плати з урахуванням визначення площі рекламного засобу відповідно до його габаритних розмірів, зазначених у конструктивних рішеннях, поданих позивачкою разом із заявами про надання дозволів, було визначено належний розмір плати.
Згідно з наданим відповідачем розрахунком (перерахунком) у позивачки за період 1 серпня 2025-6 жовтня 2025 року наявна заборгованість у розмірі 106312,95 грн.
При визначенні розміру плати за договором за вищевказаний період відповідач застосував (врахував):
- тип (вид) рекламного засобу - спеціальна рекламна конструкція, що розміщується під кутом до фасаду будинку (будівлі) (в розмірі плати застосовано Ккор);
- показники площі вертикальної/горизонтальної проекції - 1.0000;
- розмір плати за місяць - 3997,50 грн.
При цьому, згідно умов п. 1. Додатку № 1 до договору (Адресний перелік №1):
- тип (вид) рекламного засобу - спеціальна рекламна конструкція, що розміщується під кутом до фасаду будинку (будівлі), розміри 0,834х0,970;
- показники площі вертикальної/горизонтальної проекції 1,6180;
- розмір плати за місяць - 829,23 грн.
Всупереч вимог ст. 74 ГПК України доказів визнання договору в частині п. 1. Адресного переліку (Додатку № 1 до договору) суду не надано.
Доводи відповідача з приводу того, що указані положення договору суперечать вимогам Порядку визначення розміру плати за тимчасове користування місяцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламних засобів, затверджений розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 2341 від 22 грудня 2018 р. з огляду на вищевикладене є безпідставними.
Тому поданий відповідачем розрахунок (перерахунок) суд оцінює критично.
Пунктом 2 Додатку № 1 до договору (Адресний перелік №1) передбачено, що розмір плати визначається та розраховується на підставі Порядку визначення розміру плати за тимчасове користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 2341 від 22 грудня 2018 р., зареєстрованого в Головному територіальному управлінні юстиції у місті Києві за № 294/2142 від 26 грудня 2018 р.
Згідно п.п. 1.1., 2.1., 2.2., 2.3. Порядку № 2341 підставою для нарахування плати за тимчасове користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламних засобів (далі - плата) та внесення розповсюджувачем реклами відповідної плати є: наказ робочого органу про встановлення (подовження) пріоритету заявнику на місце розташування рекламного засобу або розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про видачу (продовження строку дії) дозволу, наказ робочого органу про надання погодження на розміщення реклами на транспорті комунальної власності територіальної громади міста Києва, договір на право тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламного засобу.
Площа місця розташування наземного та дахового рекламного засобу визначається як сума площ горизонтальної проекції рекламного засобу на це місце та прилеглої ділянки завширшки 0,5 м за периметром горизонтальної проекції цього засобу (без урахування приладів освітлення).
Площа місця розташування не наземного та не дахового рекламного засобу дорівнює площі вертикальної проекції цього засобу на уявну паралельну їй площину.
Розмір плати за тимчасове користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення РЗ визначається за формулою: Рп = S х Бт х Кз х Кк, де Рп - розмір плати (у гривнях за місяць без ПДВ); S - площа місця розташування РЗ (кв. м) розрахована згідно з пунктом 2.1 або пунктом 2.2 цього Порядку, при площі РЗ до одного квадратного метра плата справляється як за повний квадратний метр; Бт - базовий тариф за 1 кв. м площі місця розташування РЗ, що відповідає видам РЗ, визначених згідно з додатком 1 до Порядку; Кз - зональний коефіцієнт, що враховує територіальну прив`язку РЗ, визначений згідно з додатком 2 до Порядку; Кк -коригуючий коефіцієнт, що застосовується до РЗ, типу: щит, що стоїть окремо, у випадку, коли розмір вертикальної сторони РЗ більший за розмір горизонтальної сторони, - 1,8, спеціальна рекламна конструкція, що розміщується під кутом до фасаду будинку (будівлі), - частка довжини до ширини РЗ.
Зональні коефіцієнти, що враховують територіальну прив`язку РЗ (Кз) застосовуються відносно місць розташування РЗ, які перебувають на території зазначеної вулиці (проспекту, площі, бульвару тощо).
При розміщенні РЗ на перетині вулиць (проспектів, площ, бульварів тощо) застосовується зональний коефіцієнт вулиці (проспекту, площі, бульвару тощо), значення якого є більшим.
Визначення розміру у п. 1. Додатку № 1 до договору (Адресний перелік №1) палати за розміщення рекламного засобу по вул. Великій Васильківській, 42 у м. Києві проведене з урахуванням визначення площі рекламного засобу відповідно до його габаритних розмірів та відповідає вищевказаному Порядку.
Доводи відповідача з цього приводу суперечать наявним у справі доказам та вимогам чинного законодавства, тому є безпідставними.
Ураховуючи викладене, заявлені зустрічні вимоги про стягнення плати за користування у розмірі місцем для розміщення зовнішньої реклами 106312,95 грн., 2352,95 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 1257,44 грн. трьох процентів річних з простроченої суми, 12868,29 грн. пені, 15951,45 грн. штрафу, задоволенню не підлягають.
За таких обставин у задоволенні зустрічного позову відповідно до вимог ст.ст. 16, 622, 624, 625 ЦК України слід відмовити.
Оскільки у позові та зустрічному позові відмовлено, понесені по справі судові витрати стосовно до вимог ст. 129 ГПК України сторонам не відшкодовуються. 
Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

у позові Фізичної особи-підприємця Давиденко Нонни Олександрівни м. Києва відмовити.
У зустрічному позові Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) м. Києва відмовити.
Рішення набирає законної сили та підлягає оскарженню у строк і порядку, визначені ст. 241 та розділом ІV ГПК України.

Повне судове рішення складене 17 липня 2026 р.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар