Справа № 347/773/26
Провадження № 1-кп/347/264/26
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2026 р. м.Косів
Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю: 
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Косів кримінальне провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12026091190000062 від 24.02.2026 року, щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродження Республіки Молдова, фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , неодруженого, на утриманні нікого немає, офіційно непрацевлаштованого, раніше не судимого, 
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України,-
в с т а н о в и в :
Обвинувачений ОСОБА_8 будучи особою, яка керує транспортним засобом, та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, порушив правила безпеки дорожнього руху що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 286-1 КК України.
Злочин вчинено за наступних обставин.
Так, близько 16 години 00 хвилин 24 лютого 2026 року в світлу пору доби, суху погоду, ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки та моделі «ВАЗ 2103» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався ділянкою автодороги по вул. Шевченка в селі Рожнів Косівського району Івано-Франківської області, в напрямку населеного пункту Новоселиця Коломийського району. Дана ділянка дороги по напрямку руху заокруглена ліворуч, горизонтальна, має по одній смузі для руху у кожному напрямку, транспортні потоки дорожньою розміткою не розділені.
Всупереч ст.14 Закону України «Про дорожній рух», згідно якої учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, ОСОБА_9 порушив вимоги чинних правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, за наступних обставин.
У зазначений дату та час ОСОБА_9 , керуючи транспортним засобом на вказаній ділянці дороги, не врахував дорожньої обстановки, не впорався із керуванням, втратив курсову стійкість автомобіля, виїхав за межі проїзної частини дороги праворуч, де допустив наїзд на бетонну конструкцію водовідведення.
При цьому ОСОБА_8 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: п.1.2., п. 1.3., п. 1.5., п. 2.1. а), п. 2.3., б), д), п. 2.9. а), п. 10.1., п. 12.3.
У результаті порушення водієм ОСОБА_10 вказаних пунктів Правил дорожнього руху України трапилась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пасажирка керованого ним автомобіля ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого відламкового перелому правого наколінника зі зміщенням відломків, садна правої щоки.
Відповідно до висновку експерта від 27.03.2026 тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_6 у вигляді: закритого відламкового перелому правого наколінника зі зміщенням відломків відносяться до тілесних ушкоджень середньої важкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечні для життя. Садно правої шоки відноситься до легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 286-1 КК України.
18.08.2026 року під час підготовчого судового засідання стороною захисту надано угоду про примирення укладену між обвинуваченим ОСОБА_10 та потерпілою ОСОБА_6 .
Відповідно до змісту вказаної угоди, обвинувачений ОСОБА_8 повністю та беззастережно визнав свою вину у вчиненому ним кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 286-1 КК України. У вказаній угоді сторони узгодили покарання обвинуваченому ОСОБА_11 за ч.1 ст.286-1 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді пробаційного нагляду з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки. 
Також в угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди сторонами кримінального провадження, а саме для обвинуваченого обмеження права на оскарження вироку відповідно до положень ст.ст. 394 та 424 КПК України та відмова від здійснення прав, передбачених пунктом 1 ч.4 ст. 474 КПК України. Для потерпілої ОСОБА_6 обмеження права оскарження вироку відповідно до ст.ст. 394 та 424 КПК України з позбавленням права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення.
Вказана угода про примирення укладена між обвинуваченим ОСОБА_10 та потерпілою ОСОБА_6 , за участю захисника потерпілої ОСОБА_5 .
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 пояснив, що цілком розуміє свої права та наслідки укладення угоди, що передбачені ч.5 ст. 474, ст. 473 КПК України, які були роз`яснені йому судом під час підготовчого судового засідання, зокрема, те, що він має право на судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, та має права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення, мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатись самостійно, допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України; характер обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Також у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 погодився в повному обсязі з обставинами кримінального правопорушення, повністю визнав свою вину у скоєнні вказаного кримінального правопорушення та надав судові згоду на призначення узгодженого покарання.
Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що цілком розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, що передбачені п.2 ч. 1 ст.473 КПК України, її позиція є добровільною просила затвердити угоду про примирення, яку укладено добровільно, без жодного примусу чи тиску.Ствердила, що до обвинуваченого немає жодних претензій, він їй допомагав, та допомагає і зараз, оскільки разом проживають, та ведуть господарство. Обвинувачений відшкодував їй шкоду.
На підставі пояснень потерпілої, а також обвинуваченого суд установив, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні заперечила щодо затвердження угоди про примирення, ствердила, що призначення обумовленого сторонами угоди покарання ОСОБА_11 , із застосуванням положень ст.69 КК України, не відповідає суспільним інтересам. Зазначення в угоді про примирення декількох пом`якшуючих обставин, в даному випадку жодним чином не знижують суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення.
Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши умови укладення угоди про примирення, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши в сторін угоди повне розуміння ними процесуальних прав, добровільності укладення, та відсутності обставин, які примусили їх укласти угоду, характеру висунутого ОСОБА_11 обвинувачення, виду і розміру покарання із застосуванням ст. 69 КК України та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про примирення, суд дійшов висновку про те, що у даному кримінальному провадженні можливо затвердити надану угоду про примирення з огляду на таке.
Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_8 повністю розуміє свої права, визначені в ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені п.1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення щодо якого він визнав себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, що будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди.
Також суд переконався, що укладення сторонами угоди про примирення є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до ч. 1 п. 1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Згідно з вимогами ч.3 ст.469 КПК України за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Під час перевірки угоди встановлено її відповідність вимогам КПК України, що закріплені в ст.471 цього Кодексу, можливість виконання обвинуваченим узятих на себе зобов`язань. Умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
З наданих матеріалів кримінального провадження вбачається, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Вказане кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено, обставинами, які пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення вперше, відсутність у потерпілої майнових та моральних претензій, відсутність цивільного позову.
Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу і полягає передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Згідно правового висновку, який міститься у Постанові Верховного суду України від 14.04.2016 у справі № 5-23кс15/16, справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією з умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення шкоди.
Частиною 2 ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Враховуючи вищенаведене та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, відсутність претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого з боку потерпілого, відсутність тяжких наслідків від вчиненого, відомості про особу обвинуваченого, думку учасників кримінального провадження, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає, що наявні достатні підстави для призначення обвинуваченому ОСОБА_11 покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік, КК України з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки, та покладенням обов`язків передбачених ч.2 ст. 59-1.
Таке покарання, на переконання суду цілком відповідає тяжкості, обставинам вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, відповідає цілям покарання.
Відповідно до ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Що стосується покликання прокурора, щодо невідповідності визначеного сторонами покарання із застосуванням ст. 69 КК України, то такі не переконання суду є неспроможними, з огляду на встановлені судом обставини, а також на вільне волевиявлення сторін, щодо укладення угоди. Призначення покарання у виді пробаційного нагляду визначене сторонами в угоді про примирення відповідатиме меті його призначення, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та забезпечить розумний баланс між інтересами потерпілої та метою виправлення засудженого.
Крім цього, суд вважає, що та обставина, що безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого частиною 1 статті 286-1 КК України, є суспільні відносини, які забезпечують безпеку дорожнього руху та експлуатацію транспорту, сама по собі не є підставою для висновку про те, що в будь-якому випадку угода про примирення між потерпілою та обвинуваченим не відповідає інтересам суспільства, а призначення обвинуваченому покарання із застосуванням статті 69 КК України не порушує баланс між приватним інтересом потерпілої та публічним інтересом суспільства в цілому.
На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку про можливість затвердження угоди про примирення, та призначення ОСОБА_11 , узгодженої сторонами міри покарання із застосуванням ст. 69 КК України. 
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. 
У кримінальному провадженні понесено процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, на суму 3 565, 60 грн, які на підставі ст. 122, 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід під час судового розгляду не обирався, і клопотання про таке до суду не надходило.
Керуючись ст.ст.100, 122, 124, 314, 373, 374, 468-475, ч.15 ст. 615 КПК України, суд 
у х в а л и в :
Затвердити угоду про примирення від 18 серпня 2026 року укладену між потерпілою ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_10 .
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання із застосуванням статті 69 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Відповідно до ч.2 ст.59-1 КК України покласти на  ОСОБА_7  наступні обов`язки: 
- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з  ОСОБА_7 в дохід держави процесуальні витрати за проведення у даному кримінальному провадженні експертиз на загальну суму 3 565, 60 гривень.
Скасувати арешт накладений на речові докази в даному кримінальному провадженні.
Речові докази:
- автомобіль марки ВАЗ 2103, бежевого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який передано на відповідальне зберігання до Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, після набрання вироком законної сили – повернути законному володільцю.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, а інші учасники судового провадження мають право на отримання в суді копії вироку.

Суддя           ОСОБА_1