Справа№754/7587/26 Провадження № 2/549/258/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2026 року Чорнухинський районний суд Полтавської області
у складі головуючої - судді Глущенко Н.М.
за участю секретаря судового засідання – Бойко В.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Чорнухи в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,
у с т а н о в и в :
28 квітня 2026 року позивач ТОВ «Фінпром Маркет» звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та просила стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту № 6777656 від 19.19.2025 у розмірі 24982,32 грн, судові витрати у справі.
Ухвалою судді Деснянського районного суду міста Києва від 30 квітня 2026 року цивільна справа передана за підсудністю до Лубенського міськрайонного суду для розгляду.
Ухвалою судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10 липня 2026 року цивільна справа передана за підсудністю до Чорнухинського районного суду для розгляду.
У позовній заяві представник позивача зазначила, що 19.09.2025 між ОСОБА_1 та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір про надання коштів у кредит № 6777656, умовами якого встановлено, що кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 8 000,00 грн, строком на 360 днів (з 19.09.2025 по 13.09.2026) , із фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,95 %, які нараховуються щодено на залишок заборгованості з тілом кредиту, комісія за надання кредиту становить 17,25 % від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі становить 1 380,00 грн.
На виконання умов договору кредитодавцем передано відповідачу у власність грошові кошти у розмірі 8 000,00 грн, шляхом перерахування на банківський картковий рахунок відповідачки № НОМЕР_1 .
Вказала, що 25.02.2026 між ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром маркет» було укладено договір факторингу № 25/02/26. За умовами вказаного договору ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Фінпром маркет» право вимоги до позичальників, в тому числі по договору № 6777656 від 19.09.2025, укладеному між ОСОБА_1 та ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів».
Зазначила, що відповідач свої зобов`язання за договором кредиту не виконала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість у розмірі 24982,32 грн, яка склаається із: суми заборгованості за основним боргом 8 000,00 грн, суми заборгованості за відсотками 6714,00 грн, суми заборгованості за комісією – 1380,00 грн та суми заборгованості за пенею/нустойкою - 8888,32 грн.
Ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 31.07.2026 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Також витребувано від АТ «Перший Український Міжнародний Банк» Інформацію щодо належності ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) карткового рахунку № НОМЕР_1 та виписку по картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Перший Український Міжнародний Банк» ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 за період з 19.09.2025 року по 22.09.2025 року (а. с. 68-69).
25 серпня 2026 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Цокало-Зливко Т.М. надійшов відзив на позов з клопотанням про поновлення строку на подачу відзиву. Ухвалою судді Чорнухинського районного суду Полтавської області від 26 серпня 2026 року у задоволенні клопотання про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву відмовлено, в зв`язку з чим судом не було прийнято відзив до розгляду.
27 серпня 2026 року через систему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Ткаченко Ю.О. надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій вона вказує, що у зв`язку з отриманням заперечень сторони відповідача проти нарахування пені/неустойки, а також з метою забезпечення ефективного, швидкого та справедливого розгляду справи, позивач вважає за доцільне зменшити позовні вимоги на суму пені, а також на суму пені, яка була сплачена на користь первинного кредитора. Тому просили зменшити розмір позовних вимог і стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованість за договором кредиту в розмірі 8 982,32 грн., з яких: 8 000,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; - 982,32 грн. – сума заборгованості за процентами та судові витрати, які складаються з суми сплаченого судового збору в розмірі 2662.40 грн. та витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 4 500,00 грн.
27 серпня 2026 року через систему «Електронний суд» з порушенням строку, встановленого судом, від представника позивача адвоката Ткаченко Ю.О. надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача вказує, щовідповідно до пункту 2.2.8. Договору встановлено комісію за надання кредиту 17.25% від суми наданого Кредиту (що у грошовому виразі складає 1380.00 грн.).
Згідно п. 6.2. договору за надання кредиту позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту, яка нараховується в день надання Кредиту та підлягає сплаті Позичальником відповідно до умов Договору. Розмір Комісії, яка
нараховується за надання Кредиту визначений п.п. 2.2.8. п. 2.2. Договору.
Отже, нарахування комісії за надання кредиту є правомірним та таким, що повністю відповідає умовам укладеного між сторонами договору.
Вказана комісія прямо передбачена положеннями Договору кредиту, з якими позичальник був належним чином ознайомлений, погодився при його укладенні та прийняв на себе обов`язок їх виконання.
Представник позивача вважає, що суд може обмежити заявлений до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи з власної ініціативи.
Як вбачається з відзиву на позовну заяву, який поданий до суду з порушенням встановлених судом строків, відповідач планує понести витрати на правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн, проте на думку позивача зазначені вище витрати у малозначній справі є значно завищеним, оскільки не потребують значної витрати часу. 
Також звертаємо увагу, що витрати Відповідача на правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн перевищують витрати позивача у 200,0%, (9 000,00/4 500 = 200,00%), хоча на думку позивача складання відзиву на позовну заяву та усна
консультація Відповідача займає значно менше часу чим аналіз документів та складання позовної заяви представником позивача.
Також, представником відповідача не надано жодної платіжної інструкції про сплату гонорару від відповідача на користь представника відповідача, а тому дана сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу – не підлягає задоволенню.
Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала на адресу суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася. Від її представника адвоката Цокало-Зливко Т.М. надійшла до суду заява про розгляд справи за їх відсутності. Також від представника відповідача 08.09.2026 року надійшли додаткові пояснення, в яких адвокат зазначила, що вона позовні вимоги визнає частково та не погоджується з розрахунком заборгованості по кредиту наданим позивачем в розмірі 8982,32 грн. Вважає, що враховуючи часткову оплату по кредиту відповідачем ОСОБА_1 в загальному розмірі 7 111,68 грн, тому сума до стягнення підлягає в розмірі 5442,64 грн. Також просила здійснити розподіл судових витрат пропорційно задоволених позовних вимог.
Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Встановлено, що в обґрунтування позовних вимог та, в свою чергу, наявності у позивача права грошової вимоги до відповідача, позивач посилався на договір факторингу № 25/02/26, укладений 25 лютого 2026 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром маркет».
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За частиною першою статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до частини першої статті 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
За правилами ст. 1077, 1078, 1079, 1083 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень глави 73 ЦК України.
Таким чином, у Цивільному кодексі України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.
В свою чергу, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме кредитне зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Дослідивши наданий до позовної заяви договір факторингу № 25/02/26 від 25 лютого 2026 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром маркет», суд встановив таке (а.с. 28-32).
Відповідно до п. 1.1 вказаного договору факторингу, клієнт зобв`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується прийняти такі права вимоги та передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна придбання) за відповідний реєстр за плату, у передбачений цим договором спосіб.
Згідно з п. 4.1 та 4.2 договору факторингу, загальна сума прав вимоги, що відступається за відповідним реєстром, ціна придбання та одинична ціна визначаються окремо для кожного Реєстру і вказуються в таких реєстрах. Фактор сплачує клієнту 100 % ціни придбання, протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту підписання відповідного реєстру прав вимог, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок клієнта.
Відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 25.02.2026, позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 24 982,32 грн, з яких 8 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 6714,00 грн сума заборгованості за відсотками, 1380,00 грн заборгованість по комісії за надання та 8888,32 грн неустойка, ціна придбання, належна до сплати клієнту за цим Реєстром 4023422,42 грн (а.с. 32-33).
Згідно з платіжною інструкцією №579945924.1 від 25.02.2026, ТОВ «Фінпром маркет» сплатило грошові кошти на рахунок ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за договором факторингу № 25/02/26 від 25.02.2026 у загальному розмірі 4023422,42 грн (а.с. 34).
Враховуючи наведене, позивачем надано до суду докази виникнення прав і обов`язків за договором факторингу № 25/02/2026 від 25 лютого 2026 року, а також докази наявності у позивача права грошової вимоги саме до відповідача.
Встановлено, що 19.09.2025 між ОСОБА_1 та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір кредитної лінії (Надійний) № 6777656. За умовами договору сума кредиту становить 8000,00 грн, строк кредиту - 360 днів, комісія за надання кредиту 17,25 % від суми наданого кредиту, що становить 1380,00 грн, дата повернення кредиту -13.09.2026, процентна ставка в день (фіксована) 0,95 %.
Згідно з п. 2.1 кредитодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або достроково та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми кредиту та комісію за надання кредиту відповідно до умов цього договору (а.с.18).
На обґрунтування отримання відповідачем кредитних коштів на вказаний у договорі номер картки, надано платіжну інструкцію щодо підтвердження 19.09.2025 переказу ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» грошових коштів у розмірі 8 000,00 грн ОСОБА_2 на карту НОМЕР_1 (а.с. 9).
Умовами п. 10.3 договору визначено, що цей договір укладено із використанням мобільного застосунку «ClickCredit онлайн кредит».
Договір кредитної лінії № 6777656 від 19.09.2025 підписаний з використанням одноразового ідентифікатора 778531.
Надаючи оцінку зазначеним доказам у справі, суд враховує, що електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
З урахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. На цю обставину звернула увагу Велика палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), ч. 2 ст. 530 ЦК України визначено, якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки установлені договором або законом.
Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Виконання первісним кредитором обов`язку щодо надання грошових коштів відповідачу підтверджується копією платіжної інструкції, зі змісту якої вбачається, що платником ТОВ "1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів" 19.09.2025 здійснено переказ коштів на платіжну карту № НОМЕР_1 у розмірі 8 000,00 грн (а.с. 9).
Крім того, згідно з повідомленням АТ "ПУМБ" №КНО-07.8.5/13836 БТ від 06.08.2026, на ім`я ОСОБА_1 банком було випущено платіжну картку № НОМЕР_3 . У період з 19.09.2025 по 22.09.2025 на платіжну картку № НОМЕР_3 було зараховано грошові кошти у сумі 8 000,00 грн (а.с. 86)
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що матеріалами справи доведено, що відповідач ОСОБА_1 уклала з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договір кредитної лінії та отримала кредитні кошти у розмірі 8 000,00 грн.
У процесі розгляду справи представником позивача адвокатом Ткаченко Ю.О. на підставі ст.49 ЦПК України подано заяву про зменшення розміру позовних вимог від 27.08.2026, згідно з якою первісну ціну позову зменшено до 8982,32 грн.
Обґрунтовуючи заяву про зменшення позовних вимог, представник позивача зазначив, що з метою забезпечення ефективного, швидкого та справедливого розгляду справи, позивач вважає за доцільне зменшити позовні вимоги на суму пені, а також на суму пені, яка була сплачена на користь первинного кредитора. Тому просили зменшити розмір позовних вимог і стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованість за договором кредиту в розмірі 8 982,32 грн., з яких: 8 000,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; - 982,32 грн. – сума заборгованості за процентами та судові витрати, які складаються з суми сплаченого судового збору в розмірі 2662.40 грн. та витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 4 500,00 грн.
Представник відповідача, заперечуючи проти позовних вимог, посилається на те, що відповідачем за договором здійснено платежі на загальну суму 7 111,68 грн, а тому, на його думку, зазначені платежі повинні бути враховані при визначенні залишку основної суми кредиту. Відповідачем наведено власний розрахунок, відповідно до якого після зарахування здійснених платежів заборгованість за тілом кредиту становить 4 460,32 грн.
Оцінюючи наведені доводи відповідача, суд дійшов такого.
Пунктом 6.7.1 договору сторони погодили порядок зарахування платежів у разі недостатності їх суми для повного виконання зобов`язань за договором. Відповідно до цього пункту у першу чергу сплачуються проценти за користування кредитом, комісія за надання кредиту, неустойка та інші платежі; у другу чергу — прострочені проценти та прострочена комісія; у третю чергу — проценти за користування кредитом та сума кредиту.
Таким чином, умовами договору сторонами прямо погоджено, що здійснення позичальником платежу саме по собі не означає автоматичного погашення основної суми кредиту. Для визначення суми, на яку фактично зменшується основний борг, необхідно встановити наявність та розмір інших платежів, що підлягали погашенню перед основною сумою кредиту, а також порядок зарахування відповідного платежу.
Сам факт здійснення відповідачем платежів на загальну суму 7 111,68 грн не є безумовним доказом погашення основної суми кредиту на відповідну суму. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що зазначені кошти були зараховані кредитодавцем саме в рахунок погашення основної суми кредиту в розмірі, покладеному відповідачем в основу свого контррозрахунку.
Зокрема, відповідач, визначаючи залишок основної суми кредиту у розмірі 4 460,32 грн, виходить із того, що із платежу 05.11.2025 у розмірі 5 111,68 грн сума 1 572,00 грн була спрямована на погашення процентів, а залишок у розмірі 3 539,68 грн — на погашення основної суми кредиту. Водночас доказів саме такого фактичного зарахування коштів матеріали справи не містять.
При цьому відповідно до заяви про зменшення позовних вимог позивач не заявляє до стягнення комісію, пеню/неустойку та проценти за понадстрокове користування, визначивши за ними заборгованість у розмірі 0 грн. Отже, предметом розгляду у цій справі є заборгованість за основною сумою кредиту та процентами у заявленому позивачем розмірі.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт укладення договору, факт надання відповідачу кредитних коштів у розмірі 8 000,00 грн, умови щодо розміру процентної ставки, строку кредитування та порядку погашення заборгованості.
Натомість відповідачем не доведено обставин, які б свідчили про повне або часткове погашення саме основної суми кредиту в обсязі, необхідному для визначення залишку основного боргу в розмірі 4 460,32 грн, як зазначено у поданому ним контррозрахунку.
Здійснення відповідачем платежів на загальну суму 7 111,68 грн суд враховує, однак саме по собі таке здійснення платежів не дає підстав для механічного зменшення суми основного боргу на 7 111,68 грн або на іншу визначену відповідачем суму, оскільки порядок зарахування коштів сторони врегулювали умовами договору.
При цьому суд бере до уваги, що позивач, реалізуючи процесуальне право на зменшення позовних вимог, відмовився від стягнення пені/неустойки, комісії та процентів за понадстрокове користування та просить стягнути лише 8 000,00 грн основного боргу та 982,32 грн процентів.
Таким чином, з урахуванням умов укладеного між сторонами договору, встановленого ним порядку зарахування платежів, відсутності належних та допустимих доказів погашення відповідачем основної суми кредиту у визначеному ним розмірі, а також наданого позивачем розрахунку заборгованості, який відповідач належними доказами не спростував, суд дійшов висновку про доведеність заявленої до стягнення заборгованості.
За таких обставин суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредитної лінії № 6777656 від 19.09.2025 у розмірі 8 982,32 грн, що складається з 8 000,00 грн основної суми кредиту та 982,32 грн процентів, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Щодо витрат відповідача на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.
Як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача 25.08.2026 через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, у якому, зокрема, зазначено про понесення (або намір понести) витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн. Разом з тим, ухвалою суду від 26.08.2026 у задоволенні клопотання представника відповідача про поновлення строку на подання відзиву відмовлено та даний відзив не прийнято судом до розгляду.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За змістом статей 137, 141 ЦПК України питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу вирішується судом за умови їх належного документального підтвердження, з урахуванням, зокрема, фактичного понесення таких витрат, їх необхідності, обґрунтованості та розміру.
Водночас представником відповідача не надано суду належних та допустимих доказів фактичного понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі 9 000,00 грн, зокрема доказів сплати відповідної суми адвокату. Саме лише зазначення у відзиві про понесення або намір понести такі витрати не є достатньою правовою підставою для їх стягнення з іншої сторони.
Крім того, поданий представником відповідача відзив не був прийнятий судом до розгляду як процесуальний документ, оскільки у поновленні строку на його подання відмовлено. Відтак, суд не може покладати на позивача обов`язок з відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, заявлених у зв`язку з підготовкою та поданням такого відзиву.
З огляду на наведене, за відсутності належних доказів фактичного понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, а також з урахуванням того, що відзив подано з пропуском встановленого судом строку та у поновленні такого строку відмовлено, а відповідач та її представник не зверталися до суду із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу , тому суд не знаходить правових підстав для врахування зазначених витрат при розподілі судових витрат та їх стягнення з позивача на користь відповідача.
Таким чином, витрати відповідача на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн задоволенню не підлягають.
Такий підхід відповідає правовим висновкам Верховного Суду, відповідно до яких при вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд має оцінити їх реальність, необхідність та обґрунтованість, а розмір таких витрат встановлюється на підставі належних доказів щодо обсягу наданих адвокатом послуг, виконаних робіт та їх вартості. При цьому сам факт визначення сторонами у договорі певного розміру гонорару не є безумовною підставою для покладення відповідної суми на іншу сторону. Вказана правова позиція, зокрема, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, а також підтверджена актуальною практикою Верховного Суду, згідно з якою суд при розподілі витрат має встановити їх фактичність та необхідність і перевірити підтвердження обсягу наданих послуг та їх вартості.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з приписів ст.141 ЦПК України, згідно з якою стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2662,40 грн, згідно з платіжною інструкцією №579947008.1 від 17.04.2026, які зараховані до спеціального фонду державного бюджету України згідно з випискою.
Крім судового збору позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн.
Представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» під час судового розгляду справи здійснювала адвокат Ткаченко Юлія Олегівна на підставі договору про надання правничої допомоги № 25-08/25/ФП від 25.08.2025 (а.с. 34 зворот - 37).
Відповідно до витягу з акту № 9ФП від 02.03.2026 приймання-передачі наданої правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги № 25-08/25/ФП від 25.08.2025, виконаних адвокатом Ткаченко Ю.О., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Фінпром Маркет» щодо стягнення кредитної заборгованості адвокатом Ткаченко Ю.О. надано юридичні послуги ТОВ «Фінпром Маркет», а саме: вивчення наявних у клієнта документів, проведення їх аналізу, визначення правової позиції/аналіз судової практики та збір документів/ доказів (у разі відсутності у клієнта необхідних документів/доказів, адвокат збирає їх самостійно шляхом направлення адвокатських запитів) по малозначних справах для фомування позовної заяви - 500,00 грн, судовий супровід в суді першої інстанції: підготовка/складання та направлення/подача однієї позовної заяви до боржника за договором позики у малозначних справах, за необхідності інших заяв по суті справи, в електронній формі за посередництвом Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, у тому числі представництво інтересів Клієнта в суді (адвокат самостійно подає позовну заяву від імені клієнта, представляє інтереси як представник клієнта в суді) 4000,00 грн (а.с. 38 зворот).
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, що здійснив позивач, суд виходить з вимог ст. 133, 137, 141 ЦПК України, згідно з якими судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову суд покладає на відповідача.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі № 755/9215/15-ц, зроблено висновок, згідно з яким ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись положеннями статті 141 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Крім того, суд враховує, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 07.12.2022 по справі № 873/96/22 під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України(а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, обумовленої договором про надання правової допомоги, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій у справі, суд дійшов висновку, що справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та приходить до висновку про те, що сума витрат на правову допомогу у справі, яка відповідає критеріям дійсності та реальності, а також принципам справедливості, пропорційності та верховенства права становить 4000,00 грн.
На підставі положень ст. 141 ЦПК України вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 223, 263-265 ЦПК України, суд,
у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії задовольнити повністю.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» (вул. Садова, 31/33, м. Ірпінь Київської області, 08205, код ЄДРПОУ 43311346, заборгованість за договором кредитної лінії № 6777656 від 19.09.2025 у розмірі 8982,32 грн (вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят дві грн 32 коп).
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» (вул. Садова, 31/33, м. Ірпінь Київської області, 08205, код ЄДРПОУ 43311346, банківські реквізити НОМЕР_5 в АТ «ПУМБ») сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві грн 40 коп) та понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн (чотири тисячі ) грн 00 коп.
Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя         Н.М.Глущенко