Дата документу 09.09.2026 Справа № 333/3942/24

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 333/3942/24  Пр. № 22-ц/807/230/26 | Головуючий у 1-й інстанції: Піх Ю.Р.  суддя-доповідач Гончар М.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.
суддів Сакояна Д.І., Салтан Л.Г.
 
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування збитків  
 
ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом на суму 23344,08 грн. (т.с. 1 а.с. 1-13), який у подальшому уточнив двічі шляхом збільшення позовних вимог до 28108,92 грн.  (т.с. 1 а.с. 24-26) та у подальшому до 52572,14 грн. (т.с. 1 а.с. 95-96), якому просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь ці грошові кошти на відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням п. 4.1 договору найму житла від 01.10.2008 щодо сплати комунальних та інших платежів в орендованій квартирі за адресою:   АДРЕСА_1 , а також сплачений ним судовий збір за подачу позову розміром 1211,20 грн. та судові витрати згідно наданих платіжних документів.
В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що відповідачка ОСОБА_2 разом з ОСОБА_3 01.10.2008 року уклали з ним договір найму житла: трикімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 . Вказана квартира на праві власності на житло зареєстрована на ім`я позивача, вона придбана в період зареєстрованого шлюбу та перебуває у спільній сумісній власності двох осіб: його та його дружини ОСОБА_4 . Строк дії договору складав 11 місяців, але договором передбачена його пролонгація. На підставі п.3.3. договору наймачі вселилися в квартиру та до теперішнього часу в ній проживають та зареєстровані разом з дітьми. Умовами п.4.1 договору передбачено, що наймачі зобов`язані за власний рахунок сплачувати всі платежі за отримані ними послуги від третіх осіб в зазначеній квартирі. До укладення договору в квартирі ніхто не мешкав, вона знаходиться в новобудові, боргів по комунальним послугам не було. Після укладання договору наймач ОСОБА_2 уклала з обслуговуючими компаніями та з постачальниками комунальних послуг договори і таким чином взяла на себе зобов`язання сплачувати платежі за надані комунальні послуги в квартирі АДРЕСА_2 . На підставі укладених договорів управляючі компанії та постачальника комунальних послуг відкрили особові рахунки на оплату послуг в квартирі і виставляли рахунки за надані послуги наймачу ОСОБА_2 . В квартиру надаються такі послуги: постачання електричної енергії, теплової енергії, холодної води, природного газу, а також послуга з утримання житлового будинку та прибудинкової території, встановлено домофон. В останні роки відповідачка перестала оплачувати витрати за комунальні послуги, внаслідок чого виникла заборгованість. Ним за рахунок спільних з дружиною ОСОБА_4 коштів сплачувались окремі платежі: за електричну енергію, за утримання будинку ОСББ «Новокузнецька 53-А», за спожитий газ та розподіл газу, за водопостачання. 
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Дмитрієву М.М. (т.с. 1 а.с. 14). Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 17) відкрито провадження у даній справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В автоматизованому порядку суддею Піх Ю.Р. замінено суддю Дмитрієву М.М. у зв`язку із відпусткою по вагітності та пологам останньої (т.с. 1 а.с.19-20) Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 21) дану цивільну справу прийнято до провадження, та призначено розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою суду першої інстанції від 11 березня 2025 року (т.с. 1 а.с. 88) залучено до участі в цій справі в якості третьої особи ОСОБА_3 в порядку задоволення клопотання сторони відповідача.
Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 132, 138) витребувано інформацію з ГОЛОВНОГО ЦЕНТРУ ОБРОБКИ СПЕЦІАЛЬНОЇ ІНФОРМАЦІЇ ДЕРЖАВНОЇ ПРИКОРДОННОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ про те, чи перетинали кордон: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , починаючи з 24.02.2022 року по теперішній час із зазначенням дати виїзду за межі території України та заїзду.
На виконання вищезазначеного ухвали ГОЛОВНИМ ЦЕНТРОМ ОБРОБКИ СПЕЦІАЛЬНОЇ ІНФОРМАЦІЇ ДЕРЖАВНОЇ ПРИКОРДОННОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ надано відповідь (т.с. 1 а.с. 141-145).
Ухвалою, постановленою протокольно 21.04.2025 року, у судовому засіданні 21.04.2025 року (журнал судового засідання – т.с. 1 а.с. 112-114), судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні клопотання позивача про збільшення позовних вимог до відповідача у цій справі до 52572,14 грн. (т.с. 1 а.с. 95-96). 
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2025 року  (т.с. 1 а.с. 187-189) позов позивача у цій справі залишено без задоволення.
Всі учасники цієї справи із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували, окрім позивача ОСОБА_1 .
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач  ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 1 а.с. 195-206) просив рішення суду першої інстанціїскасувати повністю та ухвалитинове рішення про задоволення позову такого змісту: стягнути на користь ОСОБА_1 з    ОСОБА_2 грошові кошти, розміром 28108,92 грн. на відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням користувачами п. 4.1 договору позички від 01.10.2008 р. щодо сплати комунальних та інших платежів в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а також судові витрати по сплаті судового збору.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Онищенка Е.А. та Трофимову Д.А. (т.с. 1 а.с. 207). Ухвалою апеляційного суду (т.с. 1 а.с. 208) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 10.11.2025 року (т.с. 1 а.с. 211). Ухвалою апеляційного суду від 11.11.2025 року (т.с. 1 а.с. 212) апеляційну скаргу було залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, які було усунуто у встановлений апеляційним судом строк (т.с. 1 а.с. 214-215). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 24.11.2025 року (т.с. 1 а.с. 216), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання. Оскільки, відповідно до ст. 369 ч. 1 ЦПК України в редакції ЗУ від 19.06.2024 року № 3831-ІХ, якій набрав чинності з 19.07.2024 року, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (розрахунок: 3028,00 грн. * 30 = 90840,00 грн., у цій справі ціна позову 23344,08 грн. (т.с. 1 а.с. 2), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
28.11.2025 року до апеляційного суду надійшла заява відповідача ОСОБА_2 в особі представника Литвинець Ю.В. про відвід суддів Запорізького апеляційного суду Онищенка Е.А. та Трофимової Д.А. (т.с. 1 а.с. 224-230). Ухвалою апеляційного суду від 01.12.2025 року процесуальне питання про відвід суддів Онищенка Е.А. та Трофимової Д.А. на розгляд іншому судді, що не входить до складу даної колегії суддів, якого буде визначено в порядку, встановленому ч.1 ст. 33 ЦПК України (т.с. 1 а.с. 231-232). В автоматизованому порядку для розгляду питання про відвід суддів визначено головуючого суддю (суддю-доповідача) Кухаря С.В. (т.с. 1 а.с. 233). Ухвалою апеляційного суду від 04.12.2025 року (суддя Кухар С.В.) у задоволенні заяви про відвід суддів Онищенка Е.А. та Трофимової Д.А. відмовлено (т.с. 1 а.с. 234-235).
Сторона відповідача надала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (т.с. 1 а.с. 237-255). 
 
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. 
Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень; відповідний штат суддів Запорізького апеляційного суду; відпустка судді-доповідача у період з 16.02.2026 року по 02.03.2026 року (т.с. 2 а.с. 1), перебування судді-доповідача на курсах підвищення кваліфікації з 18.05.2026 року по 22.06.2026 року (т.с.2 а.с. 3), відпустка судді-доповідача з 13.07.2026 року по 21.08.2026 року (т.с. 2 а.с. 4). 
В автоматизованому порядку суддями Сакоян Д.І. та Салтан Л.Г. замінено суддів Онищенка Е.А. та Трофимову Д.А. у зв`язку з тривалою відпусткою останніх (т.с. 2 а.с. 5-6).
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1  у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і ухвалити …нове рішення.
В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови. 
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 10-13, 77-80, 263-265 ЦПК України та входив із такого.
Згідно із свідоцтвом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.03.2008 р. власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_1 . ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 з 16.12.1984 року. 01.10.2008 року між ОСОБА_1 як наймодавцем та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 як наймачами був укладений договір «Найму житла» - квартири АДРЕСА_3 . За приписами п.4.1 цього договору наймачі користуються наданою квартирою безкоштовно, всі платежі за отримані послуги наймачі проводять за рахунок своїх коштів. Строк дії договору встановлений 11 місяців та вступає в силу після його підписання. За закінченням строку дії договору, якщо жодна сторін не вимагала його розірвання, договір вважається продовжений на той же строк (п. 7.1 договору). 08.11.2022 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірваний рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя. Вказаним рішенням у справі №333/4257/22 встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 припинили спільне ведення господарства та з 01.09.2022 проживають окремо. Також цим рішенням встановлено адресу місця проживання ОСОБА_8 – АДРЕСА_4 . та ОСОБА_7 – АДРЕСА_1 . За правилами статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 цього Кодексу). У судовому засіданні позивач стверджував, що у його квартирі у спірний період (з 24.10.2023 по 31.07.2024 (с.1 заяви про збільшення розміру позовних вимог від 11.09.2024) проживали та споживали послуги відповідачка з її дітьми ( ОСОБА_9 і ОСОБА_10 ). Під час розгляду справи, судом встановлено, що один з синів ОСОБА_3 (третьої особи у цій справі) – ОСОБА_5 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із заявою про вступ у справу №333/10712/24 (про стягнення аліментів з ОСОБА_3 ) у якості третьої особи на стороні Позивача. У заяві вказує, що з жовтня 2023 року він з братом та мамою ( ОСОБА_2 ) виїхали до Бельгії де і проживають на тепер, та перебувають на утриманні матері. Позивач, а також третя особа – ОСОБА_3 справжність цієї заяви не заперечували. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2025 у справі №333/10712/24 ОСОБА_5 залучений до участі у вказаній справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, та в ній зазначена адреса місця проживання цієї особи – АДРЕСА_5 . Крім того, виїзд відповідачки та її дітей за межі України підтверджується відмітками у їх паспортах, довідками про навчання дітей, документами про проживання у Бельгії, а також інформацією, отриманою на запит суду від Державної прикордонної служби України, відповідно до якої встановлено, що відповідачка та її діти перетинали державний кордон України: ОСОБА_11 – виїзд з України 15.10.2023; ОСОБА_12 – виїзд 07.08.2023, повернення 04.10.2023; виїзд 15.10.2023, повернення – 04.07.2024 та 15.07.2024 виїзд з України; ОСОБА_2 виїхала з України 15.10.2023 і повернулась 04.07.2024. 15 липня 2024 року відповідачка виїхала з України та повернулась в Україну лише 21.02.2025. Доказів повернення вказаних осіб в Україну після вищенаведених дат не надано, як і не надано доказів того, що указані особи після повернення в Україну (у відповідні періоди) приїздили до м. Запоріжжя та проживали у квартирі позивача, а також споживали відповідні комунальні послуги. Означене спростовує твердження позивача про проживання відповідачки з її дітьми у квартирі у спірний період та споживання відповідних комунальних послуг. Слід зазначити, що стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорювані або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) відповідачем. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року в справі № 6-32цс13, Верховним Судом у постановах від 17 травня 2018 року у справі № 2-64/11, від 04 липня 2018 року у справі № 590/479/16-ц. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що ОСОБА_3 , який за договором є другим «наймачем» - до участі у справі як співвідповідач (другий відповідач) не залучений, за відсутності заяви позивача. У статті 540 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. На рівні ЦК України про солідарні пасивні зобов`язання йдеться, зокрема: при встановленні відповідальності за збитки; коли за договором найму житла наймачами є кілька осіб, їхні обов`язки за договором є солідарними (частина третя статті 816 ЦК України). Визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Якщо заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків іншої особи, яка не залучена до участі у справі в якості відповідача, не можуть бути розглянуті судом, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. При цьому, залучення співвідповідача можливе до початку першого судового засідання. Визначення позивачем у справі складу сторін (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову у зв`язку з неналежним суб`єктним складом сторін (постанова ВС від 20.01.2021 провадження № 61-6983св20 справа 203/2/19). Заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків ОСОБА_3 та не можуть бути розглянуті судом і вирішені у цьому спорі без його участі як відповідача. Судом встановлено, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2023 у справі № 333/8488/23 цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на сплату житлово-комунальних послуг задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на сплату житлово-комунальних послуг в сумі 14985 грн. 41 коп. та витрати на сплату судового збору в сумі 336 грн. 79 коп., в решті позову відмовлено. Постановою Запорізького апеляційного суду від 06.03.2024 рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2023 залишено без змін. Враховуючи те, що під час розгляду вказаної справи підтверджені обставини не проживання відповідачки ОСОБА_2 у квартирі позивача та надані суду беззаперечні докази. Верховний Суд неодноразово наголошував на обмеженому застосуванні принципу преюдиційності. Зокрема, у постанові від 18 червня 2024 року у справі № 914/585/22 зазначено, що преюдиційне значення мають лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися та були встановлені судом у попередній справі, за участю тих самих сторін або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Правова оцінка таких обставин, здійснена іншим судом, не має преюдиційного значення. Крім того, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 24.04.2020 у справі № 826/10454/18 наголосив, що преюдиційність не може розглядатися розширено і не може поширюватися на обставини, які не є предметом прямого встановлення у попередній справі. Також у справі № 640/18568/20 (постанова ВС від 01.07.2021) суд зазначив, посилання на преюдиційність можливе виключно у випадку повного збігу предмета спору, складу сторін та правових підстав. Обставини справи, встановлені судовими рішеннями у справі №333/8488/23 не мають приюдиційного значення під час вирішення даного спору, оскільки предмет спору не є тотожним із тим, який перебував на розгляді судів у справі 333/8488/23. Обставини справи у спірний період (визначений позивачем у цій справі) судами не досліджувалися.
Проте із таким висновком суду першої інстанції у цій справі повністю погодитись не можна з таких підстав.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. 
Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі не відповідає.
Оскільки, апеляційним судом встановлено, що у цій справі мають місце неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції помилково визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам цієї справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Так, апеляційним судом встановлено, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2023 року в іншій справі ЄУН №333/8488/23 за позовом того самого позивача ОСОБА_1 до того самого відповідача ОСОБА_2 про відшкодування витрат на сплату житлового комунальних послуг за тим самим вищезазначеним договором сторін, але за інший – минулий період, ніж є предметом розгляду цій справі, яким позов позивача було задоволено частково лише в частині саме проведених виплат на суму 14985,41 грн., яке залишено без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 06 березня 2024 року, яке в касаційному порядку не переглядалось, та, відповідно, було чинним на час розгляду цієї справи судом першої інстанції та є чинним на час перегляду цієї справи апеляційним судом – копії - т.с. 1 а.с. 178-184, ст. 82 ч. ч. 1,4 ЦПК України, належні, допустимі докази протилежного у цій справі відсутні та стороною відповідача, як апелянта, апеляційному суду не надані) було вже встановлено таке:
- згідно із свідоцтвом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.03.2008 р. власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_1 ; 
- ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 з 16.12.1984 року;
- 01.10.2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 був укладений договір найму житла - квартири    АДРЕСА_3  (копія у цій справі – т.с. 1 а.с. 62, 97)
- за приписами п. 4.1 цього договору наймачі користуються наданою квартирою безкоштовно, всі платежі за отримані послуги наймачі проводять за рахунок своїх коштів;
- строк дії договору встановлений 11 місяців та вступає в силу після його підписання. За закінченням строку дії договору, якщо жодна зі сторін не вимагала його розірвання, договір вважається продовженим на той же строк (п. 7.1 договору).
- доказів того, що відповідач оспорювала вказаний правочин, матеріали справи не містять; ст. 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним;
- ОСОБА_2 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_3 з 09.10.2008 р.
- 08.11.2022 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірваний рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя
- за змістом ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Договір як приватно - правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; у доктрині приватного права зауважується, що договір найму є оплатним, в якому обов`язку однієї сторони вчинити певну дію з надання певного блага кореспондує такий само зустрічний обов`язок іншої сторони; тобто наймодавець за надання предмета найму отримує від наймача плату за користування майном; оплатність договору найму має імперативний характер, що зумовлюється змістом глави 58 ЦК України; плата за користування майном (стаття 762 ЦК) є тим критерієм, що дозволяє відрізнити договір найму від договору позички (стаття 827 ЦК); за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (частина перша статті 759 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин); за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату (частина перша статті 810 ЦК України); за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними (частина перша та друга статті 827 ЦК України); тлумачення вказаних норм, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що: за своєю юридичною суттю договір найму (найму житла) є імперативно оплатним; оскільки оплатність договору найму (найму житла) має імперативний характер, то сторони договору найму (найму житла) самостійно визначають розмір плати (абзац перший частини першої статті 762, частина перша статті 820 ЦК) або буде застосовуватися механізм, передбачений в ЦК (абзац другий частини першої статті 762, 632 ЦК України); плата за користування майном (стаття 762 ЦК) чи плата за користуванням житлом (стаття 820 ЦК) є тим критерієм, що дозволяє відрізнити договір найму (найму житла) від договору позички (стаття 827 ЦК); у разі якщо вчинений між сторонами договір, який передбачає користування житлом, є безоплатним, то такий договір має кваліфікуватися як договір позички (глава 60 ЦК України), а не найму (глава 58 ЦК України) чи найму житла (глава 59 ЦК України); аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28 вересня 2022 року у справі № 529/201/20, провадження № 61-3820св2;
- таким чином, установлені судом факти, зміст вищезазначеного договору сторін від 01 жовтня 2008 року та тлумачення його змісту (зокрема, безоплатність користуванням житлом) дозволяють зробити висновок про те, що між ОСОБА_1 (позичкодавець) і ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (користувачі) укладено договір позички житла;
- до договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу (частина 3 статті 827 ЦК України); якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором Кодексу (частина 1 статті 764 ЦК України); за статтею 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору; договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору; згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться;
- встановлено, що сторони договору від 01.10.2008 року після закінчення строку договору продовжили користуватися квартирою АДРЕСА_3 , таким чином, вказаний договір неодноразово поновлював свій строк, який був встановлений пунктом 7.1 договору. На час розгляду справи судом першої інстанції (31.10.2023 року – т.с. 1 а.с. 182) він не припинив свою дію. Отже, відповідачка на підставі умов укладеного, в тому числі нею, договору від 01.10.2008 року має нести відповідальність за оплату платежів за отримані послуги в указаній квартирі, як це встановлено п. 4.1 договору;
- щодо відповідальності іншої особи, який уклав договір від 01.10.2008 року – ОСОБА_3 , який не залучений до участі у справі в якості відповідача, суд виходив із того, що вказаний договір укладений з двома користувачами – відповідачкою та її на той час чоловіком – ОСОБА_3 , частки відповідальності цим договором не визначені, отже, предмет зобов`язання неможливо поділити, тому ОСОБА_2 та ОСОБА_3 несуть солідарну відповідальність за договором найму від 01.10.2008 року, в тому числі щодо оплати витрат за спожиті комунальні послуги; за положеннями статей 541, 543 ч. 1 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання; у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо; з урахуванням наведених норм права та встановлених обставин суду дійшов вірного висновку, що позивач, як кредитор, мав право пред`явити позов лише до одного з солідарних боржників, на свій вибір; отже, пред`явлення позовних вимог лише до ОСОБА_2 не суперечить вимогам чинного законодавства; відповідачка, виконавши обов`язок перед позивачем, в свою чергу, має право пред`явити вимогу до іншої особи, яка уклала договір найму від 01.10.2008 року – ОСОБА_3 на підставі ч. 1 ст. 544 ЦК України;
- доводи відповідача про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 не заявляв вимоги щодо стягнення витрат на сплату житлово-комунальних послуг, що договір не містить умов стосовно відшкодування користувачами понесених позивачем витрат на житлово-комунальні послуги спростовуються самим змістом позовної заяви та, відповідно, змістом договору від 01.10.2008 року (п. 4.1 договору);
- доводи відповідача про відсутність у відповідачки обов`язків щодо оплати житлово-комунальних послуг, неправильну кваліфікацію відносин сторін, закінчення строку договору, не проживання ОСОБА_2 у квартирі, відсутності розрахунку заборгованості, щодо безпідставного не залучення до участі у справі як відповідача ОСОБА_3 зводяться до повторень заперечень проти позову, незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка. 
Також, апеляційним судом встановлено, що:
- у цій справі має місце лише продовження вищезазначених правовідносин сторін – позивача ОСОБА_1 – та відповідача ОСОБА_2 за вищезазначеним договором позички житла від 01 жовтня 2008 року вищезазначеної квартири квартиру за адресою:   АДРЕСА_1 (копія т.с. 1 а.с. 62,97), 
- однак, вже за наступний період відшкодування понесених витрат позичкодавця (сплачених позивачем ОСОБА_1 та його дружиною – співвласником квартири ОСОБА_4 ) на сплату житлового комунальних послуг з 24.10.2023 року по 31.07.2024 року на загальну суму 28108,92 грн., в межах прийнятих судом першої інстанції до розгляду цій справі уточнених позовних вимог позивача про їх збільшення (т.с. 1 а.с. 24-26),  а саме: - 24.10.2023 р. – 847,80 грн за електричну енергію; - 11.11.2023 р.– 742,20 грн за електричну енергію; -18.12.2023 р. – 795,00 грн за електричну енергію; - 12.01.2024 р. – 31,00 грн за домофон; - 12.01.2024 р. – 926,52 грн за електричну енергію; - 15.02.2024 р. – 31,00 грн за домофон; - 15.02.2024 р. – 765,96 грн за електричну енергію; - 16.03.2024 р. – 31,00 грн за домофон; - 16.03.2024 р. – 557,40 грн за електричну енергію; - 15.04.2024 р. – 610,20 грн за електричну енергію; - 28.03.2024 р. – 5 003,00 грн в погашення боргу за поставлену теплову енергії/гарячу воду; - 17.04.2024 р. – 13 003,00 грн в погашення боргу за поставлену теплову енергії/гарячу воду; - 10.09.2024 р.- 4764,84 грн в погашення боргу за утримання будинку та прибуд. території на загальну суму 23344,08 грн. (позовні вимоги - т.с. 1 а.с. 3, платіжні інструкції та квитанції – т.с. 1 а.с. 7-13 зворот) та 31.07.2024 року у розмірі 4764,84 грн. за утримання будинку та прибудинкової території (позовні вимоги - т.с. 1 а.с. 24-25, квитанція та платіжна інструкція - т.с. 26-26 зворот), 
- тобто вже  після вищезазначеного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2023 року в іншій справі ЄУН №333/8488/23 за позовом того самого позивача ОСОБА_1 до того самого відповідача ОСОБА_2 про відшкодування витрат на сплату житлового комунальних послуг за тим самим вищезазначеним договором сторін, який охоплював період відшкодування понесених витрат позичкодавця (позивача ОСОБА_1 ) на сплату житлового комунальних послуг з 26.09.2022 року по 16.09.2023 року (т.с. 1 а.с. 83 зворот).
При цьому, апеляційним судом також встановлено, що з 29.09.2023 року рішенням Запорізької міської ради № 107 перейменовано вулицю «Новокузнецьку» на вулицю «Володимира Українця» у місті Запоріжжя - інформація в Загальному доступі в Інтернет т. с. 2 а.с. 7-8 – ст. 82 ч. 3 ЦПК України).
При вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи встановленню судом першої інстанції підлягали та, відповідно, апеляційним судом підлягають у цій справі саме обставини: - чи лонгувався вищезазначений договір позички житла сторін від 01.10.20208 року у вищезазначений період з період з 24.10.2023 року по 31.07.2024 року; - якщо так, то яким чином і до якої саме дати.
Апеляційним судом встановлено, що:
- враховуючи, що на вищезазначений договір позички житла сторін від 01.10.2008 року, який лонгувався кожного разу, починаючи з 01.10.2008 року на 11 місяців, так як в силу вимог п. 7.1 останнього «…строк дії договору встановлений 11 місяців та вступає в силу після його підписання; за закінченням строку дії договору, якщо жодна зі сторін не вимагала його розірвання, договір вважається продовженим на той же строк…» (розрахунок: з 01.10.2008 року по 31.08.09.2009 року, з 01.09.2009 року по 31.07.2020 року, з 01.08.2010 року по 30.06.2011 року, з 01.07.2011 року по 31.05.2012 року, з 01.06.2012 року по 30.04.2013 року, з 01.05.2013 року по 31.03.2014 року, з 01.04.2014 року по 28.02.2015 року, з 01.03.2015 року по 31.01.2026 року, з 01.02.2016 року по 31.12.2016 року, з 01.01.2017 року по 30.11.2017 року, з 01.12.2017 року по 31.10.2018 року; з 01.11.2018 року по 30.09.2019 року, з 01.10.2019 року по 31.08.2020 року; з 01.09.2020 року по 31.07.2021 року; з 01.08.2021 року по 30.06.2022 року; з 01.07.2022 року по 31.05.2023 року, з 01.06.2023 року по 30.04.2024 року – вищезазначений позов позивача подано до суду у цій справі саме 25.04.2024 року остання сплата позичкодавця на час подачі позову включно 17.07.2024 року – 13003,00 грн. за постачання теплової енергії - т.с. 1 а.с. 2),
- і разом із тим, на нього розповсюджуються вимоги глави 58 ЦК України та, відповідно ст. 764 ЦК України в редакції ЗУ № 1201-IX від 04.02.2021 (Правові наслідки продовження володіння та/або користування майном після закінчення строку договору найму), за змістом яких: «…якщо НАЙМАЧ ПРОДОВЖУЄ ВОЛОДІТИ ТА/АБО КОРИСТУВАТИСЯ МАЙНОМ ПІСЛЯ ЗАКІНЧЕННЯ СТРОКУ ДОГОВОРУ НАЙМУ, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором…»;
- та належні і допустимі докази того, що вищевказаний договір позички житла сторін був припинений чи розірваний у встановлений договором чи законом порядок саме у вищезазначений період відшкодування сплачених вищезазначених виплат стороною позичкодавця ОСОБА_1 саме до 30.04.2024 року у цій справі відсутні, а тому стягненню у цій справі з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають лише грошові кошти розміром 23344,08 грн. на відшкодування вищезазначених документально підтверджених понесених стороною позичкодавця збитків, завданих неналежним виконанням п. 4.1 договору найму житла від 01.10.2008 року щодо сплати комунальних послуг та інших платежів в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 за період до 30.04.2024 року (т.с. 1 а.с. 2-6);
- в іншій частині позивачу ОСОБА_1 у стягненні з ОСОБА_2 грошових коштів на суму 4764,84 грн. за утримання будинку та прибудинкової території за 31.07.2024 року (т.с. 1 а.с. 24-26 зворот) слід відмовити, 
- оскільки вищезазначений договір позички житла сторін від 01.10.2008 року припинився в силу вимог ст. 764 ЦК України з 01.05.2024 року при вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи, 
- так як апеляційним судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , як наймач та позичкоотримувач (користувач), не могла у період її виїзду з України за кордон з 15.10.2023 року по в`їзд в Україну 04.07.2024 року (інформація прикордонної служби України – т.с. 1 а.с. 144) продовжувати володіти та користуватись вищезазначеним предметом позички – квартирою за адресою: АДРЕСА_1 та, відповідно не володіла та не користувалась останньою (належні, допустимі докази протилежного у цій справі відсутні та стороною позивача ОСОБА_1 апеляційному суду не надані). 
Хоча, апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача. 
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.
За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2025 року у цій справі слід скасувати, ухвалити у цій справі нове судове рішення у вигляді постанови; позов ОСОБА_1 задовольнити частково; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти розміром 23344,08 грн. на відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням п. 4.1 договору найму житла від 01.10.2008 року щодо сплати комунальних послуг та інших платежів в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, в силу вимог ст. 133, 141 ч. ч. 1, 13 ЦПК України у разі часткового задоволення апеляційної скарги та позову позивача у цій справі при вищевикладених обставинах, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору пропорційно до суми задоволених вимог позивача у розмірі 2212,95 грн. (розрахунок: судовий збір у суді першої інстанції за позовну заяву у розмірі 1211,20 грн. (т.с. 1 а.с. 1) + судовий збір в апеляційному суді за апеляційну скаргу 1453,44 грн. (т.с. 1 а.с. 215) = 2664,64 грн. * сума задоволених вимог 23344,08 грн. / сума заявлених вимог 28108,92 грн.).
Керуючись ст. ст. 12-13, 81-82, 89, 367-368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2025 року у цій справі скасувати.
Ухвалити у цій справі нове судове рішення у вигляді постанови. 
Позов  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) грошові кошти розміром 23344,08 грн. на відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням п. 4.1 договору найму житла від 01.10.2008 року щодо сплати комунальних послуг та інших платежів в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору у розмірі 2212,95 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повна постанова апеляційним судом складена 09.09.2026 року.

Головуючий суддя | Суддя | Суддя
Гончар М.С. | Сакоян Д.І. | Салтан Л.Г.