БІЛОГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД  ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ вул. Шевченка, 42, смт Білогір`я, Шепетівський район, Хмельницька область, 30200 тел./факс (03841) 2-14-44, тел. 2-03-97, е-mail: inbox@bg.km.court.gov.ua, web:https://bg.km.court.gov.ua/sud2201/, код ЄДРПОУ 02886947

Справа № 669/132/26
Провадження № 2/669/194/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 серпня 2026 року смт.Білогір`я

Білогірський районний суд Хмельницької області 
в складі: головуючого – судді Давидюка О.І.,
з участю: секретаря судового засідання Бульбах Т.М.,
представника позивача – адвоката Кучерука Т.М., 
представника органу опіки та піклування – Довгошей С.Л., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Білогір`я в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Білогірської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області, військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком,

ВСТАНОВИВ:

25 лютого 2026 року ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Кучерука Т.М. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного утримання та виховання ним своєї малолітньої дитини – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без участі матері (а.с. 1-11).
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що він разом із сином зареєстрований та фактично проживає по АДРЕСА_1 .
Зазначив, що вихованням свого сина ОСОБА_3 він займається самостійно, оскільки матір дитини, відповідачка по справі, ОСОБА_2 протягом тривалого часу проживає окремо, крім того, виїхала на постійне місце проживання за кордон, а саме до Республіки Польща, де й проживає до цього часу.
Відповідачка ОСОБА_2 жодної участі у житті сина не бере, за вищезазначеною адресою, де проживають позивач та їхня дитина, фактично не проживає.
Позивач, перебуваючи на військовій службі, отримує грошове забезпечення, за рахунок якого утримує сім`ю, мати сина аліменти на його утримання не сплачує та не забезпечує дитину ні у грошовій, ні у натуральній формах.
У зв`язку з проходженням військової служби позивач позбавлений можливості виховувати свого малолітнього сина, який потребує його опіки та догляду.
Оскільки дитина знаходиться на одноособовому утриманні позивача та він самостійно її виховує, постає питання щодо юридичної фіксації зазначеного факту для подальшого оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, її переміщення, зняття та реєстрації місця проживання. 
Крім того, на теперішній час багато організацій потребують згоди одного з батьків на вчинення певних дій, а вразі її відсутності необхідно надавати документ, який підтверджує самостійне утримання та виховання дитини одним із батьків.
Перебуваючи на військовій службі, позивач не має можливості належним чином здійснювати постійний догляд за сином, забезпечувати його щоденні побутові потреби, здійснювати супровід до закладів охорони здоров`я, а також виконувати інші необхідні дії, пов`язані з утриманням та вихованням малолітньої дитини, у зв`язку з чим подекуди ці обов`язки за його проханням виконують сусіди та знайомі, жодних перешкод у спілкуванні з дитиною позивач не здійснював і не заперечує стосовно спілкування дитини з матір`ю.
Крім того, оскільки позивач проходить службу в ЗСУ, встановлення факту утримання та виховання дитини позивачем одноосібно необхідно для реалізації його права на звільнення з військової служби як особи, що самостійно виховує дитину віком до 18 років, передбаченого ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Враховуючи вказані обставини, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.
Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 26 лютого 2026 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 25 березня 2026 року залучено як третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ).
Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 20 квітня 2026 року залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – орган опіки та піклування Білогірської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області, виключено зі складу третіх осіб Службу у справах дітей Білогірської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області.
Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 08 травня 2026 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні, яке відбулося 11 червня 2026 року з його участю, свої вимоги підтримав та пояснив, що він разом із сином зареєстрований та фактично проживає по АДРЕСА_1 . Вихованням свого сина ОСОБА_3 займається його двоюрідна тітка ОСОБА_4 , а по можливості у вільний від військової служби час він самостійно, оскільки матір дитини ОСОБА_2 протягом тривалого часу проживає окремо, виїхала на постійне місце проживання за кордон, а саме до Республіки Польща, де й проживає до цього часу. ОСОБА_2 жодної участі у житті сина не бере. Він проходить службу в ЗСУ та отримує грошове забезпечення, за рахунок якого утримує сім`ю, мати сина аліменти на його утримання не сплачує та не забезпечує дитину ні у грошовій, ні у натуральній формах. У зв`язку з проходженням військової служби він позбавлений можливості виховувати свого малолітнього сина, який потребує його опіки та догляду. 
Представник позивача – адвокат Кучерук Т.М. в судовому засіданні позовні вимоги з підстав, зазначених в позовній заяві, підтримав в повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. При цьому, вказав, що відповідачка, як мати дитини участі у вихованні дитини не приймає і її фізичним, духовним та моральним розвитком не цікавиться, а тому просив суд задовольнити позов в повному обсязі.
Відповідачка ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання ( АДРЕСА_2 ) повідомлялася належним чином, в судові засідання не з`являлася, про причини неявки суд не повідомила, відзиву не подала (а.с. 62, 82, 102, 113, 133).
Представник органу опіки та піклування Білогірської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області Довгошей С.Л. в судовому засіданні щодо доцільності задоволення позовних вимог поклався на розсуд суду.
Третя особа – військова частина НОМЕР_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, представник в судове засідання не з`явився, однак 03 серпня 2026 року в підсистемі «Електронний суд» (вх. № 2970/26 від 05 серпня 2026 року) надав пояснення, в яких просив в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки такі вимоги позивача переслідують мету звільнення з військової служби, а не мету захисту інтересів дитини, виховання та утримання дитини є обов`язком обох батьків, при цьому в позивача на даний час відсутня можливість утримувати дитину через призупинення грошового забезпечення у зв`язку із самовільним залишенням військової частини (а.с. 136-138).
Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника – адвоката Кучерука Т.М., представника органу опіки та піклування Довгошей С.Л., свідків ОСОБА_5 (двоюрідна тітка позивача) та ОСОБА_6 , вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.
Так, відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. 
Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини, а згідно ст. 18 Конвенції про права дитини – батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.
Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Згідно п. 2 ч. 1ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
При цьому, в силу положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як встановлено судом, у позивача ОСОБА_1 виникла необхідність щодо вирішення питання про юридичну фіксацію факту самостійного виховання та утримання дитини, оскільки від цього факту залежить реалізація ним права на переміщення разом з дитиною без згоди матері, в тому числі вирішення питань, які потребують згоди обох батьків, так як іншим шляхом не можливо підтвердити факт самостійного виховання та утримання дитини батьком без участі матері.
Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 04 грудня 2023 року серії НОМЕР_3 (а.с. 57).
Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 , згідно витягу з реєстру територіальної громади від 04 грудня 2023 року № 2023/009922325 є АДРЕСА_1 (а.с. 38).
Також, як слідує з витягу з реєстру територіальної громади від 06 лютого 2026 року № 2026/001938254, зареєстрованим місцем проживання позивача ОСОБА_1 також є АДРЕСА_1 (а.с. 14).
Разом з тим, як слідує з витягу з реєстру територіальної громади від 17 січня 2024 року № 2024/000557224, зареєстрованим місцем проживання відповідачки ОСОБА_2 є АДРЕСА_2 (а.с. 31).
З інформації Державної прикордонної служби України від 14 травня 2026 року № 19.5.1/34979-26-Вих вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 24 грудня 2025 року о 16 год 27 хв перетнула державний кордон в напрямку «виїзд» в пункті пропуску «Краківець» та після цього 01 квітня 2026 року о 08 год 21 хв перетнула державний кордон в напрямку «в`їзд» в пункті пропуску «Шегині» (а.с. 107).
Тобто, з 01 квітня 2026 року ОСОБА_2 перебуває на території України.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
Питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України).
Згідно з ч. 1 ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст. ст. 122, 125 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.
Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст. ст. 150-151 СК України.
За приписами ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно з ч. 2 та ч. 5 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.
Крім того, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка недосягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини; якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Таким чином, за змістом наведених норм чинного законодавства, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
Отже, при встановленні факту самостійного виховання дитини батьком фактично встановлюється юридичний факт, у силу якого обсяг прав матері обмежується або припиняється.
З матеріалів справи вбачається, що позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що малолітній син проживає разом із ним, знаходиться на його утриманні і вихованні.
Разом з тим, в силу ст. 141 СК України проживання одного з батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Заявник не надав суду доказів, що в питанні виховання чи утримання неповнолітньої дитини, матір умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав.
Надані суду докази лише свідчать про факт проживання малолітнього сина разом з батьком, що ніким не заперечується, однак жодним чином не підтверджують факту ухилення матері від участі у вихованні дитини та утриманні дитини.
Більше того, свідок ОСОБА_4 (двоюрідна тітка позивача) в судовому засіданні пояснювала, що відповідачка ОСОБА_2 віддала їй банківську картку для отримання щомісячної допомоги на дитину (860 грн щомісячно), а також час-від-часу особисто провідує сина і приносить йому деякі продукти харчування та одяг.
Жодних доказів того, що будь-яка особа порушує, не визнає чи оспорює права позивача, як і про те, що є обґрунтовані фактами ризики їх порушення, невизнання чи оспорювання, а також документів, які б підтверджували існування складнощів в отриманні соціальних пільг та гарантій позивачем суду не надано, як і не надано доказів відповідної відмови компетентних органів у вирішенні зазначених ним у позові питань за відсутності судового рішення. 
При цьому, суд вважає, що факт самостійного виховання позивачем дитини може бути підставою (обставиною), яка підлягає доведенню під час розгляду судової справи про захист конкретних прав чи свобод позивача і не потребує додаткового попереднього його встановлення судом.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що встановлення факту самостійного виховання дитини зумовлене, зокрема, звільненням з військової служби, оскільки військовослужбовці, які проходять військову службу по контракту або по мобілізації мають право на звільнення у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років. Це право регулюється ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Окреме проживання батьків та встановлення місця проживання дитини із заявником, що включає в себе обов`язок батька щодо утримання та виховання дитини, не доводять факт відсутності участі матері у вихованні дитини.
На думку суду, встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком дитини не породжує ті юридичні наслідки, про які зазначено у заяві, та від встановлення судом таких фактів не залежить виникнення, зміна особистих прав заявника як батька, про які він зазначив у заяві.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю.
Питання щодо розподілу судового збору суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
Так, оскільки позивачем, як учасником бойових дій та військовослужбовцем, не доведено в судовому засіданні факту порушення його прав та в задоволенні позовних вимог відмовлено, тому з останнього в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1331,20 грн. 

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 315, 319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Білогірської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області, військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком – відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 1331 гривня 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

- позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження: м. Горлівка Донецької області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт: № НОМЕР_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 ; 

- відповідачка – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: смт Білогір`я Білогірського району Хмельницької області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт: № НОМЕР_6 , РНОКПП: НОМЕР_7 ;

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – орган опіки та піклування Білогірської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області, місцезнаходження: 30200, Хмельницька область, Шепетівський район, с-ще Білогір`я, вул. Шевченка, 44, ЄДРПОУ: 04403143;

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – військова частина НОМЕР_1 , місцезнаходження: (місцезнаходження судом встановлене, але не вказується), ЄДРПОУ: НОМЕР_2 . 

Дата складення повного судового рішення – 10 серпня 2026 року.

Суддя Олександр ДАВИДЮК