Справа № 127/39926/25
Провадження № 2/127/9520/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

01 липня 2026 року	місто Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Сичука М.М.,
за участі секретаря судового засідання Коровай А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернулося до Вінницького міського суду Вінницької області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 167753 від 16.01.2025 року.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 16 січня 2025 року між відповідачем ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» було укладено кредитний договір № 167753 в електронній формі.
Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти, а позичальник — повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісії та виконати інші зобов`язання, визначені договором.
Згідно з індивідуальними умовами кредитування сума кредиту становила 10 667,00 грн, строк кредитування визначено з 16.01.2025 року по 10.04.2025 року, процентна ставка за користування кредитом становила 390,00 % річних, а також передбачено сплату комісії за надання кредиту та комісії за управління і обслуговування кредиту.
Позивач зазначає, що укладення кредитного договору відбулося шляхом прийняття відповідачем умов договору та підписання його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
На виконання умов кредитного договору первісним кредитором 16.01.2025 року було перераховано відповідачу кредитні кошти у розмірі 8 000,25 грн на банківську картку № НОМЕР_1 , а частину суми кредиту у розмірі 2 666,75 грн було спрямовано на погашення комісії за надання кредиту відповідно до умов договору.
Позивач посилається на те, що відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, кредитні кошти у визначений договором строк не повернув, проценти та комісію не сплатив, у зв`язку із чим утворилася заборгованість.
Також позивач зазначає, що 16.04.2025 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № 16042025, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 167753 від 16.01.2025 року.
Право вимоги до відповідача було передано відповідно до Реєстру прав вимог № 3 від 04.06.2025 року та Акта приймання-передачі Реєстру прав вимог від 04.06.2025 року.
Позивач зазначив, що відповідно до розрахунку заборгованості, підготовленого первісним кредитором, загальна заборгованість відповідача за кредитним договором становила 18 312,72 грн, у тому числі 900,00 грн штрафних санкцій (пеня, штрафи). Разом із тим, звертаючись до суду, позивач не заявляє вимоги про стягнення штрафних санкцій у розмірі 900,00 грн та просить стягнути лише заборгованість за тілом кредиту, процентами за користування кредитом та комісією у загальному розмірі 17 412,72 грн, з яких: 10 667,00 грн — заборгованість за тілом кредиту, 6 244,72 грн — заборгованість за процентами за користування кредитом та 501,00 грн — заборгованість за комісією.
Крім того, позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.01.2026 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін, з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Також витребувано у Банка-емітента АТ КБ "ПРИВАТБАНК" інформацію що містить банківську таємницю.
Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
Представник позивача просив розглядати справи у його відсутність, позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у встановлений судом строк відзив не подав. Враховуючи неявку відповідача, який вважається належно повідомленим про місце, дату та час судового засідання та не повідомив про причини неявки, відсутність відзиву, суд з урахуванням приписів статті 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення, а датою ухвалення такого рішення є дата складення повного тексту судового рішення.
Аналогічний підхід щодо застосування зазначених норм процесуального права викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11, в якій зроблено висновок, що у випадку ухвалення рішення за відсутності учасників справи моментом його ухвалення є саме дата складення повного тексту судового рішення, а не дата судового засідання.
Разом з тим, відповідно до частини шостої статті 259 ЦПК України, у випадку якщо у судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, повний текст рішення складається протягом десяти днів з дня закінчення розгляду справи. Однак у даному випадку, з огляду на неявку всіх учасників справи, суд дійшов висновку про необхідність складення повного тексту рішення без його проголошення у порядку, передбаченому статтею 268 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, позицію сторін у справі, суд дійшов наступного.
Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 526, 527, 530, 536, 610, 611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом статей 11, 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договорів, а зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію, а кредитор має право вимагати виконання цього обов`язку.
Судом встановлено, що 16 січня 2025 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №167753 в електронній формі.
Згідно з індивідуальною частиною кредитного договору кредитодавець зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 10 667,00 грн строком до 10 квітня 2025 року, а позичальник зобов`язався повернути отримані кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі, передбачені договором.
Відповідно до пункту 2.2.1 індивідуальної частини договору із загальної суми кредиту 8 000,25 грн підлягали перерахуванню на платіжну картку відповідача № НОМЕР_2 , а 2 666,75 грн — спрямовувалися на погашення комісії за надання кредиту відповідно до умов договору.
Судом встановлено, що кредитний договір укладено в електронній формі шляхом використання відповідачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а воля сторін виражена за допомогою електронного засобу зв`язку.
Згідно із частинами третьою, шостою та дванадцятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом оферти та її акцепту, а електронний договір, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що моментом підписання електронного правочину є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Таким чином, доводи позивача щодо належного укладення кредитного договору в електронній формі підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам чинного законодавства.
Правова позиція щодо належності електронного договору як письмової форми правочину неодноразово викладена Верховним Судом, який зазначив, що використання одноразового ідентифікатора відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та підтверджує волевиявлення сторін на укладення договору.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальнику, а останній — повернути кредит та сплатити проценти.
На підтвердження виконання кредитодавцем своїх зобов`язань матеріали справи містять довідку про перерахування коштів та відповідь АТ КБ «ПриватБанк», з яких убачається, що платіжна картка № НОМЕР_3 належала відповідачу, а 16 січня 2025 року на вказаний рахунок було зараховано 8 000,25 грн.
Таким чином, суд приходить до висновку, що первісний кредитор належним чином виконав свої договірні зобов`язання щодо надання кредитних коштів, тоді як відповідач отримав можливість користуватися ними.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню саме у цей строк.
Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що відповідач взяті на себе договірні зобов`язання належним чином не виконав, кредитні кошти у визначений договором строк не повернув, унаслідок чого виникла прострочена заборгованість.
Крім того, судом встановлено, що 16 квітня 2025 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №16042025.
Згідно з Реєстром прав вимоги №3 від 04 червня 2025 року та Актом приймання-передачі Реєстру прав вимоги право вимоги за кредитним договором №167753 від 16 січня 2025 року перейшло до позивача.
Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою шляхом відступлення права вимоги, а до нового кредитора переходять права первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу.
Отже, суд доходить висновку, що ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» набуло статусу належного кредитора у спірному зобов`язанні та має право звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості.
Згідно з наданим позивачем розрахунком загальна заборгованість за кредитним договором становила 18 312,72 грн, до складу якої включено також штрафні санкції у сумі 900,00 грн.
Разом із тим, із позовної заяви вбачається, що позивач не заявив вимоги про стягнення штрафних санкцій, а просить стягнути лише 17 412,72 грн, які складаються із заборгованості за тілом кредиту, процентами за користування кредитом та комісією.
Оскільки відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справу виключно в межах заявлених позовних вимог, правові підстави для вирішення питання щодо штрафних санкцій у даній справі відсутні.
Щодо заявленої до стягнення комісії суд зазначає таке.
Відповідно до статей 6, 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов, якщо вони не суперечать вимогам закону.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом можуть належати проценти, комісії кредитодавця та інші платежі, пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, якщо їх сплата передбачена умовами договору та вони відповідають вимогам законодавства.
Судом встановлено, що умовами кредитного договору сторони погодили порядок сплати відповідних комісій, їх розмір та строки виконання такого обов`язку. При цьому із матеріалів справи вбачається, що позивач не заявляє вимог про стягнення повної суми комісії за надання кредиту, визначеної договором, а просить стягнути лише несплачену частину комісії у розмірі 501,00 грн, яка відображена у розрахунку заборгованості та у реєстрі переданих прав вимоги.
Відповідач доказів виконання зазначеного зобов`язання або заперечень щодо правильності проведеного розрахунку суду не надав.
Оцінюючи заявлену вимогу, суд виходить із того, що вона ґрунтується на погоджених сторонами умовах кредитного договору, не перевищує обсягу переданого позивачу права вимоги та підтверджується належними письмовими доказами, які містяться у матеріалах справи.
За таких обставин суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 501,00 грн заборгованості за комісією є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Здійснивши оцінку наданих сторонами доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 10 667,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 6 244,72 грн процентів за користування кредитом та 501,00 грн комісії підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із такого.
Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, а за результатами розгляду справи такі витрати підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати покладаються у разі задоволення позову — на відповідача.
Як убачається з матеріалів справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп., що підтверджується платіжною інструкцією, наявною в матеріалах справи.
Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору відповідно до статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн 00 коп.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги, документи, що підтверджують повноваження представника, документи щодо вартості наданих послуг, а також докази їх оплати (або документи, які підтверджують обов`язок їх сплати відповідно до умов договору).
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи, обсягом виконаної адвокатом роботи, часом, витраченим на виконання відповідних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони.
Оцінюючи заявлені до відшкодування витрати, суд враховує характер спірних правовідносин, категорію справи, обсяг підготовлених процесуальних документів, виконану представником позивача роботу, а також те, що відповідач не заявила клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу та не навела доводів щодо їх неспівмірності.
Враховуючи наведене, а також беручи до уваги принципи розумності, співмірності та реальності судових витрат, суд доходить висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн 00 коп. є документально підтвердженими, фактичними, співмірними зі складністю справи та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Також суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11.
На підставі викладеного та керуючись ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 204, 207, 526, 530, 536, 625, 628, 629, 639, 1048, 1054, 1077, 1082 ЦК України, ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 167753 від 16 січня 2025 року у розмірі 17 412 (сімнадцять тисяч чотириста дванадцять) гривень 72 копійки, яка складається з 10 667 (десять тисяч шістсот шістдесят сім) гривень 00 копійок — заборгованість за тілом кредиту; 6 244 (шість тисяч двісті сорок чотири) гривні 72 копійки — заборгованість за процентами за користування кредитом; 501 (п`ятсот одна) гривня 00 копійок — заборгованість за комісією. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень 00 копійок.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Вінницьким міським судом Вінницької області за письмовою заявою відповідач, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо позивачу повне рішення не було вручено у день його складення, він має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники судового розгляду:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», ЄДРПОУ 43541163, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 34, офіс 333.
Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення суду складено 09.07.2026.

Суддя: