П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 572/4494/25
Провадження № 22-ц/4815/748/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Боймиструка С.В., суддів: Хилевич С.В., Шимків С.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 24 грудня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:
Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 3425946 від 02 червня 2021 року у загальному розмірі 96 796,31 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (первісний кредитор) та відповідачкою було укладено договір про споживчий кредит № 3425946 в електронній формі, відповідно до умов якого відповідачка отримала грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн строком на 15 днів, з обов`язком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами у строки та на умовах, визначених договором. Вказаний кредитний договір було укладено в електронній формі та підписано відповідачкою з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Первісний кредитор свої зобов`язання за умовами кредитного договору виконав у повному обсязі, надавши відповідачці кредитні кошти шляхом перерахування їх на платіжну картку, реквізити якої були зазначені відповідачкою під час оформлення кредиту. У свою чергу відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, кредитні кошти та нараховані проценти у встановлені договором строки не повернула, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. У подальшому право вимоги за вказаним кредитним договором було відступлено первісним кредитором на користь ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору факторингу, а згодом — передано ТОВ «Коллект Центр» на підставі договору відступлення права вимоги, що підтверджується відповідними договорами, актами приймання-передачі та реєстрами боржників. У зв`язку з невиконанням відповідачкою зобов`язань за кредитним договором та відсутністю добровільного погашення заборгованості позивач звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 24 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" заборгованість за кредитним за договором № 3425946 від 02 червня 2021 року в розмірі 96 796,31 грн. (дев`яносто шість тисяч сімсот дев`яносто шість гривень 31 коп.)
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп.) та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч) гривень.
В задоволенні решти вимог – відмовлено. 

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Шевчук В.С. зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про фактичне отримання відповідачкою кредитних коштів. Посилається на те, що кошти були зараховані на її банківський рахунок та списані внаслідок протиправних дій третіх осіб без її відома і згоди, у зв`язку з чим відкрито кримінальне провадження. Вважає, що за таких обставин саме на кредитодавця покладається ризик неналежної ідентифікації клієнта та шахрайських дій, а сам факт зарахування коштів на рахунок не свідчить про їх фактичне отримання та використання відповідачкою.
Крім того, апелянт стверджує, що суд безпідставно погодився з розрахунком процентів, оскільки їх розмір не відповідає положенням Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про захист прав споживачів», принципам справедливості, добросовісності та розумності, а також призводить до істотного дисбалансу прав та обов`язків сторін як споживача та кредитодавця. Зазначає, що нараховані проценти є несправедливими умовами договору та підлягають зменшенню.
Також представник відповідачки посилається на пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, вважаючи, що під час дії воєнного стану кредитодавець був позбавлений права нараховувати проценти за кредитним договором, оскільки вони охоплюються положеннями статті 625 ЦК України. У зв`язку з цим вважає безпідставним нарахування процентів після 24 лютого 2022 року та просить скасувати рішення суду першої інстанції в оскарженій частині й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Коллект Центр» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що доводи відповідачки про вчинення щодо неї шахрайських дій не підтверджені належними та допустимими доказами, а відкриття кримінального провадження саме по собі не спростовує презумпції правомірності укладеного кредитного договору та не звільняє позичальника від виконання взятих на себе зобов`язань. Вказує, що кредитний договір був укладений в електронній формі з дотриманням вимог законодавства, шляхом використання одноразового ідентифікатора, після належної ідентифікації відповідачки, а кредитні кошти були перераховані на зазначений нею картковий рахунок. Крім того, звертає увагу, що відповідачка тривалий час здійснювала часткові платежі за кредитом, чим фактично визнала існування кредитних правовідносин та отримання кредитних коштів.
Також представник позивача заперечує доводи апеляційної скарги щодо несправедливості умов кредитного договору та порушення принципів добросовісності, розумності і справедливості. Зазначає, що відповідачка добровільно уклала кредитний договір, була ознайомлена з усіма його істотними умовами, зокрема щодо розміру процентної ставки, порядку її нарахування та можливості автоматичної пролонгації строку кредитування, а тому підстав для визнання відповідних умов несправедливими чи такими, що не підлягають застосуванню, немає.
Крім того, представник позивача вважає безпідставними посилання апелянта на статтю 625 ЦК України та пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Зазначає, що заявлена до стягнення заборгованість складається виключно із суми основного боргу та процентів за користування кредитом, передбачених договором, тоді як штрафні санкції, пеня чи інші платежі за прострочення виконання зобов`язання не нараховувалися. Також зазначає, що проценти нараховані за період до 24 лютого 2022 року, у зв`язку з чим положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у спірних правовідносинах не підлягають застосуванню.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що 02 червня 2021 року відповідачка ОСОБА_1 на веб сайті первісного кредитора ТОВ «Мілоан» - miloan.ua створила анкету-заяву на кредит № 3425946, за якою їй було погоджено надання кредиту в розмірі 20000,00 грн. Анкета-заява містить персональні та ідентифікаційні дані відповідачки, а також відомості про поетапне проходження процедури оформлення кредиту з фіксацією часу кожного етапу, включно з моментом підписання договору. Крім того, у ній зафіксовано надання відповідачкою згоди на обробку персональних даних, проведення фінансового моніторингу та перевірку кредитної історії. Сукупність зазначених обставин свідчить про усвідомлену ініціативу відповідачки, її належну ідентифікацію та послідовність дій, що передували укладенню кредитного договору.
Надалі, 02 червня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою ОСОБА_1 було дистанційно укладено договір про споживчий кредит сформовано і підписано (індивідуальну частину) № 3425946, шляхом пропозиції кредитодавця та її акцепту позичальницею відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Зазначений документ сформований в електронній системі кредитодавця та підписаний відповідачкою шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором U69132, надісланим на номер мобільного телефону позичальниці, зазначений нею під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця на визначених у ньому умовах.
Відповідно до п. 1.1 договору кредитодавець зобов`язався надати позичальниці грошові кошти (фінансовий кредит), а позичальниця — повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у строки та на умовах, визначених договором.
Відповідно до п. 1.2 договору сума (загальний розмір) кредиту становить 20 000,00 грн. Згідно з п. 1.3 договору кредит надається строком на 15 днів, а саме з 02 червня 2021 року, при цьому відповідно до п. 1.4 договору термін повернення кредиту, а також сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом визначено 17 червня 2021 року.
Згідно з п. 1.5 договору загальні витрати позичальниці за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, без урахування суми тіла кредиту, становлять 5 750,00 грн, а орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальниці складає 25 750,00 грн.
Відповідно до п. 1.5.1 договору комісія за надання кредиту становить 2 000,00 грн, яка нараховується одноразово у розмірі 10 % від суми кредиту. Згідно з п. 1.5.2,1,6 договору проценти за користування кредитом нараховуються у розмірі 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування, що за первісний строк дії договору становить 3 750,00 грн. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Згідно п. 1.7. Договору тип процентної ставки за цим Договором: фіксована.
Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
За змістом пункту 2.2.1 кредитного договору позичальниця зобов`язана повернути суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у строк, визначений пунктом 1.3 договору.
Відповідно до п. 2.2.2 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється з дня, наступного за днем надання кредиту, по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених 2.2.3 договору.
Із положень пункту 2.3.1.1 кредитних договорів слідує, що позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством (далі Правила). Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.
Відповідно до пункту 2.3.1.2 кредитних договорів позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 цього Договору.
Відповідно до п. 4.2 Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6. договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України.
Згідно з п. 6.4. Договору укладення кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки.
Відповідно до п. 6.5. Договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.
Згідно п. 3.2.6 договору кредитодавець має право відступати право вимоги за договором третім особам без згоди позичальниці.
Додатком №1 до договору про споживчий кредит №3425946 від 02 червня 2021 року встановлений графік платежів за договором про споживчий кредит, який є невід`ємною частиною кредитного договору та визначає порядок, строки і розмір виконання грошових зобов`язань. У графіку платежів чітко та однозначно визначено дату надання кредиту, кінцеву дату його повернення, суму основного боргу, розмір процентів, суму комісії та загальну суму до сплати.
Крім того, до моменту укладення кредитного договору відповідачці було надано паспорт споживчого кредиту, який відповідно до вимог Закону України «Про споживче кредитування» є обов`язковим інформаційним документом. Паспорт містить повний та вичерпний обсяг інформації щодо умов кредитування, зокрема суму кредиту, строк користування, процентну ставку, комісію, загальну вартість кредиту, орієнтовну реальну річну процентну ставку, наслідки прострочення виконання зобов`язань та порядок погашення заборгованості. Зазначений документ сформований в електронній системі кредитодавця та підписаний відповідачкою 02 червня 2021 року, що підтверджує факт її ознайомлення з усією істотною інформацією до укладення договору.
Судом встановлено, що кредитний договір між сторонами укладений в електронній формі шляхом подання відповідачкою анкети-заяви через інформаційно-телекомунікаційну систему кредитодавця та підтвердження волевиявлення шляхом введення одноразового ідентифікатора, який відповідно до умов договору та вимог законодавства є електронним підписом і підтверджує акцепт оферти.
Умовами кредитного договору визначено суму кредиту, строк користування коштами, дату їх повернення, розмір і тип процентної ставки, порядок нарахування процентів, а також умови продовження строку кредитування. Договір про надання споживчого кредиту № 3425946 від 02 червня 2021 року узгоджується за змістом з анкетою-заявою, індивідуальною частиною договору, графіком платежів та паспортом споживчого кредиту, що свідчить про відсутність суперечностей між складовими договірної документації.
Подані у справі докази у їх сукупності, відповідно до статей 76–81 ЦПК України, підтверджують усвідомлене та добровільне волевиявлення відповідачки, її належне інформування про умови кредитування та досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору, у зв`язку з чим судом установлено виникнення між сторонами кредитних правовідносин та укладення договору про надання споживчого кредиту № 3425946 від 02 червня 2021 року у належній формі з дотриманням вимог чинного законодавства України.
Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов кредитного договору № 3425946 первісним кредитором ТОВ «Мілоан» 02 червня 2021 року відповідачці було здійснено переказ кредитних коштів у сумі 20 000,00 грн., що підтверджується довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» про здійснення переказу грошових коштів. Згідно з указаною довідкою, платіж у системі FONDY проведено 02 червня 2021 року зі статусом «approved», із призначенням платежу «Кошти згідно договору № 3425946», платіжним методом — банківська картка VISA, шляхом безготівкового перерахування на картку № НОМЕР_1 , банк-емітент — Monobank.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що кредитний договір укладено в електронній формі з дотриманням вимог чинного законодавства, відповідачка була належним чином ідентифікована та підтвердила укладення договору шляхом використання одноразового ідентифікатора, а первісний кредитор належно виконав свої зобов`язання, перерахувавши кредитні кошти на картковий рахунок, реквізити якого були зазначені відповідачкою.
Суд також зазначив, що витребувані в АТ «Універсал Банк» відомості підтверджують належність платіжної картки відповідачці та зарахування на неї 02 червня 2021 року кредитних коштів у сумі 20 000 грн, а тому доводи про неотримання кредиту та відсутність зв`язку з картковим рахунком спростовуються належними й допустимими доказами.
Крім того, суд дійшов висновку, що умови кредитного договору щодо сплати процентів та комісії відповідають принципу свободи договору й вимогам законодавства, заявлена до стягнення заборгованість складається лише з тіла кредиту, процентів за користування кредитом та комісії, а нарахування процентів після спливу первісного строку кредитування є правомірним відповідно до умов договору. Також суд визнав підтвердженим перехід до позивача права вимоги за спірним кредитним договором.
Апеляційний суд не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23.
Отже, суд першої інстанції мав надати самостійну оцінку доводам відповідача щодо несправедливості умов кредитного договору з урахуванням положень статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а не обмежуватися лише посиланням на те, що розмір процентної ставки був погоджений сторонами.

Так, з матеріалів справи вбачається, що кредитором застосовувалася відсоткова ставка у розмірі 5 % (стандартна) та 1,25 % (знижена) за кожен день користування кредитними коштами. 
Зі змісту пунктів 2.2.3-2.3.1.2. кредитного договору вбачається, що знижена процентна ставка фактично є базовою умовою кредитування за умови дотримання первинного строку кредитування та порядку погашення кредиту. Натомість застосування стандартної процентної ставки пов`язується виключно з недотриманням первинних строків та умов кредитування.
Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
За таких обставин застосування стандартної процентної ставки не є платою виключно за користування кредитом, а фактично пов`язане з порушенням позичальником умов договору, що свідчить про її компенсаційний (санкційний) характер незалежно від назви, використаної сторонами у договорі. Саме тому суд першої інстанції мав оцінити такі умови не лише з позиції свободи договору, а й на предмет їх відповідності вимогам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Вимога про нарахування та сплату вищезазначених відсотків у розмірі 78135,31 грн., з огляду на розмір тіла кредиту (16661 грн.), є явно завищеною та не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
За таких обставин, з огляду на суттєву неспівмірність заявленого позивачем розміру заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом та тілом кредиту, що не є справедливим та, з урахуванням положень п. 5 ч. 3, ч.8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», апеляційний суд приходить до висновку, що стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Коллект центр" підлягає заборгованість в розмірі в розмірі 24991,50 грн., яка складається з: 16661 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 8330,50 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, що є справедливою сумою компенсації у разі невиконання зобов`язань за договором в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».
Як вбачається з апеляційної скарги, вона не містить доводів в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн., тому обґрунтованість та співмірність їх стягнення не переглядається.

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, висновки суду першої інстанції частково не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення по суті вимог позивача.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При подачі позовної заяви ТОВ "Коллект Центр" сплатило судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог 25.82%, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 625,46 грн. (2422,40*25.82%) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1291 грн. (5000*25.82%), з урахуванням їх зменшення судом першої інстанції.
При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 2906,88 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про задоволення вимог апеляційної скарги частково, сплачений відповідачем судовий збір підлягає стягненню на її користь з позивача пропорційно у розмірі 2156,32 (2906,88*74,18%).
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе стягнути з ТОВ "Коллект Центр" на користь ОСОБА_1 різницю між сумою, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, та сумою, яку позивач має компенсувати відповідачу. Така різниця становить 1530,86 грн. (2156,32-625,46).
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Шевчук В.С., задовольнити частково.
Рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 24 грудня 2025 скасувати в частині стягнення заборгованості за відсотками та розподілу судових витрат, ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 8330 гривень 50 копійок.
В іншій частині позовних вимог про стягнення заборгованість за процентами за користування кредитом відмовити.
Рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 24 грудня 2025 в частині стягнення загального розміру заборгованості змінити, зменшивши його до 24991,50 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» витрати на правничу допомогу в розмірі 1291 гривня.
В решті рішення залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1  судовий збір у розмірі 1530 гривень 86 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.

Шимків С.С.