П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/24055/26 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Приходько О.Г. 
Суддя-доповідач - Курко О. П. 
06 серпня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Курка О. П. 
суддів: Ватаманюка Р.В.  Боровицького О. А. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 20 липня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бердичівської міської ради Житомирської області про визнання протиправним та скасування рішення, 
В С Т А Н О В И В :
ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 20 липня 2026 року визнано неповажними вказані ОСОБА_1 підстави для поновлення строку звернення до суду; позовну заяву ОСОБА_1 до Бердичівської міської ради Житомирської області про визнання протиправним та скасування рішення повернуто позивачу.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 312 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що до Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Бердичівської міської ради Житомирської області про визнання протиправним та скасування рішення (дозвільний документ / декларацію) Бердичівської міської ради, її виконавчих органів за 2017 рік, яким надано дозвіл на будівництво триповерхового приміщення у АДРЕСА_1 на межі власності позивача за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою від 13 липня 2026 року позовну заяву залишено без руху, встановивши позивачу десятиденний строк для конкретизації / визначення предмета оскарження за пред`явленим позовом; подання: заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних причин його пропуску, з доданням належних доказів на підтвердження відповідних обставин; надання до суду оригінала документа про сплату судового збору в сумі 1064,96 грн. Водночас, суд зауважив, що нечіткість окреслення часових меж заявлених вимог унеможливлює належну перевірку дотримання позивачем строку звернення до суду із заявленими у позові вимогами.
14 липня 2026 року до суду надійшла заява про усунення недоліків, у якій позивачем позовні вимоги викладені у новій редакції: "визнати протиправним та скасувати дозвіл (дозвільний документ, рішення, (номера та дати - є невідомі) декларацію про початок будівельних робіт або про готовність до експлуатації), виданий Бердичівською міською радою або її виконавчими органами у 2017 році, яким надано дозвіл на будівництво/введення в експлуатацію триповерхового приміщення за адресою: м. Бердичів, вул. Костянтина Острозького (Толстого), буд. 4", що у сукупності не призвело до зміни, зокрема, уточнення позовних вимог, на чому наголошував суд в ухвалі від 13 липня 2026 року про залишення позовної заяви без руху.
Суд першої інстанції прийняв до уваги доводи позивача щодо ненадання відповідачем запитуваних документів, що, у підсумку, унеможливило зазначенням реквізитів оскаржуваних актів, з приводу чого позивачем заявлено клопотання про витребування доказів. 
Тому недоліки пред`явленого позову щодо конкретизації / визначення предмета оскарження за висунутими у позові вимогами, суд першої інстанції вважав усунутими.
Водночас суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не усунуто потребу обґрунтування пропущення встановленого процесуального строку звернення до суду з цим позовом, з підтвердженням відповідних обставин належними доказами, про що йшлося в ухвалі суду від 13 липня 2026 року.
Позивач просив визнати поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду, зважаючи на триваючий характер порушення та комерційне призначення об`єкта, мотивуючи це тим, що оскаржуваний дозвіл став безпосереднім наслідком та інструментом незаконного будівництва триповерхового приміщення комерційного призначення. Зазначене будівництво є триваючим правопорушенням, оскільки зведена триповерхова будівля безпосередньо зараз, кожного дня, безперервно порушує права позивача як суміжного землевласника, адже об`єкт зведено впритул на межі власності позивача. Зазначав, що триваючий характер порушення виключає застосування строків давності, оскільки правове порушення не припинилося у 2017 році, а триває у часі щодня і що зведена на межі триповерхова будівля є комерційним об`єктом, його функціонування та експлуатація створюють постійне, небезпечне та надмірне навантаження на суміжну ділянку позивача, порушує державні будівельні, санітарні та протипожежні норми, що завдає безперервної шкоди праву власності.
Інших обставин на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з 2017 року позивачем не наведено, як і не підтверджено належними доказами на виконання вимог суду у спосіб, встановлений в ухвалі від 13 липня 2026 року.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявності обставин (причин), які не залежали від його волевиявлення та фактично унеможливили своєчасне звернення до суду у визначений законом строк з 2017 року.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Таким чином, правовий припис "в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом" означає, що позов має подаватись лише в тих межах часу, які встановлені законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом.
Як встановлено у частині другій статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття "дізнався" та "повинен був дізнатись".
Зокрема, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених прав, свобод та інтересів.
Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року № 340/1019/19).
Адже, законодавець, закріплюючи процесуальні норми статті 122 КАС України, виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й з об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.
Судом встановлено, що у цій справі позивач виявив зацікавленість щодо стану своїх прав, пов`язаних із суміжністю його земельної ділянки з будівництвом комерційного об`єкта у 2017 році та почав вчиняти активні дії щодо реалізації своїх прав лише 17 січня 2026 року, заявляючи при цьому позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування певних дозвільних документів на будівництво за 2017 рік, що вочевидь не доводить невідкладного прояву зацікавленості щодо спірного питання, натомість, на переконання суду, є штучно створеною новою часовою передумовою звернення з позовом до суду.
При цьому слід враховувати, що Верховний Суд послідовно зауважує на тому, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду. Нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.
Слід враховувати, й на чому зауважував суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без руху, що позивач у позові, обґрунтовуючи порушення його прав, вказує, що "Безпосередньо поруч із моєю приватною власністю (впритул до межі ділянки) у 2017 році було зведено капітальний триповерховий об`єкт нерухомості - Торговельно-офісний центр "На кругу", стверджуючи, що функціонування та експлуатація будівлі створюють постійне, небезпечне та надмірне навантаження на суміжну ділянку позивача, порушують державні будівельні, санітарні та протипожежні норми, що завдає безперервної шкоди праву власності, тож, як звертав увагу суд, позивач не міг не знати з 2017 року як щодо зведення цієї будівлі, так, відповідно, і щодо обставин, з якими він пов`язує порушення його прав як користувача суміжної земельної ділянки.
Тому у цьому аспекті слід врахувати, що твердження про "триваюче, безперервне правопорушення" зведеною будівлею прав суміжного землевласника (позивача), про що зазначає позивач, вказуючи таку обставиною підставою поновлення строку звернення до суду, не може виправдовувати пасивної поведінки позивача та його процесуальної бездіяльності упродовж понад 9 років. Адже, як вже зверталось увагу позивача, процесуальний закон пов`язує перебіг строку звернення до суду не припиненням чи продовженням (триваюча бездіяльність як наполягає позивач) оскаржуваних дій/бездіяльності, а з моментом, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення, на противагу тому, відколи особа з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.
Суд зазначає, що у випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами (постанова Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 805/1985/18-а).
Проте позивачем не доведено наявності обставин (причин), які не залежали від його волевиявлення та фактично унеможливили своєчасне звернення до суду у визначений законом строк з 2017 року, а судом таких не встановлено.
Згідно з пунктом дев`ятим частини четвертої статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви. 
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні. 
Згідно з ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 20 липня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України. 

Головуючий | | | Курко О. П.
Судді | | | Ватаманюк Р.В.    Боровицький О. А.