Справа № 517/966/26
Провадження № 2/517/502/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2026 року с-ще Захарівка

Захарівський районний суд Одеської області в складі
головуючого судді Меєчка О.М.,
за участю секретаря судового засідання Хасанової С.Т.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Захарівка цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

установив:

Представник ТОВ «СВЕА ФІНАНС» через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернулась до Захарівського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Зазначена позовна заява обґрунтована тим, що 18 січня 2025 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 6584714. Згідно умов даного договору ТОВ «МІЛОАН» надало ОСОБА_1 кредит в розмірі 5000 гривень на строк 345 днів, а останній зобов`язався повернути отриману суму та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах, визначених договором.
ТОВ «МІЛОАН» належним чином виконало свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами договору.
Водночас свої зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість.
27 червня 2025 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу № 01.02-16/25, відповідно до умов якого ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги, що належали ТОВ «МІЛОАН», і стало кредитором за кредитними договорами, укладеними між ТОВ «МІЛОАН» та боржниками, в тому числіза кредитним договором відповідача № 6584714 від 18 січня 2025 року.
Станом на дату складання позовної заяви заборгованість ОСОБА_1 за договором № 6584714 від 18 січня 2025 року становить 15900 гривень, з яких: 5000 гривень – заборгованість за сумою кредиту, 4900 гривень – заборгованість за комісією за обслуговування кредиту, 6000 гривень – штраф.
05 лютого 2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 2075802, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 2500 гривень на строк 360 днів, а останній зобов`язався повернути отриману суму та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах, визначених договором.
ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» належним чином виконало свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами договору. 
Водночас свої зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість.
30 вересня 2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу № 01.02-39/25, відповідно до умов якого ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги, що належали ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», і стало кредитором за кредитними договорами, укладеними між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та боржниками, в тому числіза кредитним договором відповідача № 2075802 від 05 лютого 2025 року.
Станом на дату складання позовної заяви заборгованість ОСОБА_1 за договором № 2075802 від 05 лютого 2025 року становить 12687 гривень 62 копійки, з яких: 2495 гривень 94 копійки – заборгованість за по тілу кредиту, 5191 гривня 68 копійок – заборгованість по відсотках, 5000 гривень – пеня.
Оскільки, ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитними договорами не виконав, а тому з урахуванням викладеного позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 6584714 від 18 січня 2025 року в сумі 15900 гривень та за кредитним договором № 2075802 від 05 лютого 2025 року в сумі 12687 гривень 62 копійки, а всього стягнути заборгованість у розмірі 28587 гривень 62 копійки.
Ухвалою Захарівського районного суду Одеської області від 24 серпня 2026 року відкрито провадження у справі та її розгляд відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України призначений у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін(а.с. 63).
У судове засідання представник позивача не з`явилась, про час, дату і місце судового розгляду повідомлялась належним чином (а.с. 67). Водночас до позовної заяви додала клопотання, в якому просить суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Зазначила, що проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує (зв.а.с. 48 – а.с. 49).
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 69). Водночас попередньо звернувся до суду із заявою, у якій він позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить суд розглянути справу за його відсутності (а.с. 73).
Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Згідно із частиною 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.
Судом установлено, що 18 січня 2025 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено договір № 6584714 про споживчий кредит (далі – договір), який підписано позичальником електронним підписом відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора 753173 (зв.а.с. 6 – а.с. 10).
Крім цього, в матеріалах справи міститься підписаний дистанційно відповідачем, з використанням одноразового ідентифікатора 993231, паспорт споживчого кредиту, в якому визначені основні умови кредитування (а.с. 11).
Згідно умов вказаного вище договору ТОВ «МІЛОАН» надало ОСОБА_1 кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів в розмірі 5000 гривень за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 . Строк кредитування 345 днів. Процентна ставка – стандартна 0,97 % за кожен день користування кредитом. Комісія за обслуговування кредиту 14,00 % від суми кредиту в перший день кожного наступного розрахункового періоду за попередній розрахунковий період (крім останнього періоду). 
Позичальник в свою чергу зобов`язався повернути використану суму кредиту та сплатити проценти, комісію за користування кредитними коштами на умовах, визначених договором.
ТОВ «МІЛОАН» належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кошти, в порядку та сумі передбаченими умовами кредитного договору, що підтверджується копією платіжного доручення № 146397554 від 18 січня 2025 року, згідно якого платник ТОВ «МІЛОАН» перерахував отримувачу ОСОБА_1 на карту НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 5000 гривень. Призначення платежу: кошти згідно договору 6584714 (а.с. 21).
27 червня 2025 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу № 01.02-16/25, відповідно до умов якого ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги, що належали ТОВ «МІЛОАН», і стало кредитором за кредитними договорами, укладеними між ТОВ «МІЛОАН» та боржниками, в тому числіза кредитним договором відповідача № 6584714 від 18 січня 2025 року (зв.а.с. 21 – а.с. 25).
На підтвердження повної оплати за договором факторингу до матеріалів справи додано платіжну інструкцію № 10108 від 30 червня 2025 року (зв.а.с. 25).
Відповідно до копії витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 01.02-16/25 від 27 червня 2025 року, ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 6584714 від 18 січня 2025 року в сумі 15900 гривень (а.с. 26-27).
Отож установлено, що ТОВ «СВЕА ФІНАНС»набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 6584714 від 18 січня 2025 року.
05 лютого 2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено договір № 2075802 про надання споживчого кредиту (далі – договір), який підписано позичальником електронним підписом відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора С632 (а.с. 28 – 31).
Крім цього, в матеріалах справи міститься підписаний дистанційно відповідачем, з використанням одноразового ідентифікатора К676, паспорт споживчого кредиту, в якому визначені умови кредитування (а.с. 32).
Згідно умов вказаного вище договору ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» надало ОСОБА_1 кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів в розмірі 2500 гривень за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_2 . Строк кредитування 360 днів. Процентна ставка – стандартна 1% в день.
Позичальник в свою чергу зобов`язався повернути використану суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах, визначених договором.
ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» свої зобов`язання за кредитним договором виконав повністю надавши ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2500 гривень, що підтверджується листом № 20250930-8566 від 30 вересня 2025 року ТОВ «ПЕЙТЕК», згідно якого вказаним товариством на підставі договору про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № НОМЕР_3 від 2024-04-01 – 05 лютого 2025 року перераховано кошти у сумі 2500 гривень від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» на платіжну карту клієнта № НОМЕР_4 (а.с. 41).
30 вересня 2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу № 01.02-39/25, відповідно до умов якого ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги, що належали ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», і стало кредитором за кредитними договорами, укладеними між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та боржниками, в тому числіза кредитним договором відповідача № 2075802 від 05 лютого 2025 року (зв.а.с. 41 – а.с. 45).
На підтвердження повної оплати за договором факторингу до матеріалів справи додано платіжну інструкцію № 10195 від 02 жовтня 2025 року (а.с. 46).
Відповідно до копії витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 01.02-39/25 від 30 вересня 2025 року, ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 2075802 від 05 лютого 2025 року в сумі 12687 гривень 62 копійки (зв.а.с. 46 – а.с. 47).
Отож установлено, що ТОВ «СВЕА ФІНАНС»набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 2075802 від 05 лютого 2025 року.
ТОВ «СВЕА ФІНАНС» жодних нарахувань за договорами з моменту набуття прав вимоги не здійснювало.
Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи. Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Згідно з статтею 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, а також право вимоги, яке виникне в майбутньому. Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника.
Відповідно до статті 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.
Згідно з статтею 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги.
Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до частити 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частин 7, 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 зазначеного Закону установлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Станом на день подачі позовної заяви та розгляду справи в суді відповідачем умови договорів не виконуються, кредит, відсотки та комісії за користування не повертаються.
Згідно з статтями 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Сплата прострочених відсотків та комісій обумовлена договорами і підлягає стягненню, оскільки відповідач своєчасно не погасив суми кредитів. 
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідач, не сплативши у вказані в договорах строки суми кредиту, порушив вимоги статті 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Отже, ОСОБА_1 має перед ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заборгованість: 
- за кредитним договором № 6584714 від 18 січня 2025 року в сумі 9900 гривень, з яких: 5000 гривень – заборгованість за сумою кредиту, 4900 гривень – заборгованість за комісією за обслуговування кредиту;
- за кредитним договором № 2075802 від 05 лютого 2025 року в сумі 7687 гривень 62 копійки, з яких: 2495 гривень 94 копійки – заборгованість за по тілу кредиту, 5191 гривня 68 копійок – заборгованість по відсотках.
Розрахунки вказаних сум заборгованості ОСОБА_1 за кредитними договорами надані суду і відповідають вимогам закону (а.с. 19 - 20, 38 – 40).
Щодо заявлених представником позивача вимог про стягнення з відповідача пені/штрафу в сумі 6000 гривень (договір № 6584714 від 18 січня 2025 року) та 5000 гривень (договір № 2075802 від 05 лютого 2025 року) відповідно, суд зазначає таке.
24 грудня 2023 року вступив в силу Закон «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким було внесені зміни до Закону «Про споживче кредитування» та скасовано положення про звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договорами про споживчий кредит, укладеними пізніше 30-го дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Водночас виник конфлікт між нормами пункту 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону «Про споживче кредитування», за змістом якого через 30 днів після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дозволяється встановлення договірної відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит, і пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Згідно частин 1, 2 статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України.
Отож усі закони України, які є актами цивільного законодавства, повинні відповідати ЦК України.
У Рішенні Конституційного Суду України від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012 вказано: «Виходячи з наведеного Конституційний Суд України вважає, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням Кодексу не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше. Оскільки Кодекс є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу».
Відтак хоч Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року прийнятий пізніше, проте статтею 4 ЦК України установлено, що інші закони України приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, а на суб`єкта законодавчої ініціативи, що подає до Верховної Ради проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж ЦК України, покладено обов`язок одночасно подати до Верховної Ради проект закону про внесення змін до ЦК України, які мають розглядатися одночасно.
Оскільки, на момент виникнення спірних правовідносин відповідні зміни до ЦК України подані не були, то з огляду на положення статті 4 ЦК України та позицію Конституційного Суду України застосування колізійного принципу lex posterior derogat priori (лат. «пізніший закон скасовує попередній») у цій ситуації неможливе.
Отже, зазначення у ЦК України про необхідність прийняття інших законів відповідно до цього Кодексу є достатньою підставою вважати, що норма ЦК України превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України.
Спеціальні норми закону можуть містити уточнюючі положення, проте не можуть прямо суперечити положенням ЦК України.
Отож ЦК України має вищу юридичну силу, тому до цих правовідносин підлягає застосуванню положення пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України, а тому відповідач звільняється від обов`язку сплати на користь позивача пені/штрафу за кредитними договорами в сумі 6000 гривень та 5000 гривень відповідно.
З огляду на викладене позов підлягає задоволенню частково.
Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 2 статті 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою судовий збір сплачується у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3328 гривень) і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1164800 гривень).
Згідно частини 3 статті 4 ЗУ «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Відповідно до платіжної інструкції № 639 від 07 серпня 2026 року ТОВ «СВЕА ФІНАНС», у відповідності до вказаних положень закону сплачено судовий збір за подання позовної заяви в електронній формі з використанням підсистеми Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» у розмірі 2662 гривні 40 копійок (а.с. 6).
При цьому, частиною 1 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Аналогічні за змістом положення містить частини 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір».
Згідно з вимогами статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, які понесені позивачем при подачі позову до суду, пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1637 гривень 91 копійка (61,52%).
Враховуючи, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов у повному обсязі, тому позивачу підлягає поверненню з державного бюджету сума судового збору в розмірі 818 гривень 95 копійок. 
У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 50 відсотків судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 818 гривень 95 копійок.
На підставі викладеного та керуючись статтями 509, 514, 525, 526, 530, 610, 1054, 1055, 1077-1080, 1084 ЦК України, статтями 19, 27, 83, 141, 175, 274-275 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» заборгованість:
- за кредитним договором № 6584714 від 18 січня 2025 року в сумі 9900 (дев`ять тисяч дев`ятсот) гривень, з яких: 5000 (п`ять тисяч) гривень – заборгованість за сумою кредиту, 4900 (чотири тисячі дев`ятсот) гривень – заборгованість за комісією за обслуговування кредиту;
- за кредитним договором № 2075802 від 05 лютого 2025 року в сумі 7687 (сім тисяч шістсот вісімдесят сім) гривень 62 копійки, з яких: 2495 (дві тисячі чотириста дев`яносто п`ять) гривень 94 копійки – заборгованість за по тілу кредиту, 5191 (п`ять тисяч сто дев`яносто одна) гривня 68 копійок – заборгованість по відсотках.
В іншій частині позову відмовити.
Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» з державного бюджету 818 (вісімсот вісімнадцять) гривень 95 копійок судового збору за подання позову, сплаченого відповідно до платіжної інструкції № 639 від 07 серпня 2026 року.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» судовий збір в розмірі 818 (вісімсот вісімнадцять) гривень 95 копійок.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 16 вересня 2026 року.
Відомості про сторони у справі:

позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», код ЄДРПОУ 37616221 , яке розташоване за адресою: вул. Іллінська, 8, м. Київ, 04070, номер рахунку в АТ «ОТП Банк» НОМЕР_5 , МФО 300528;

відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя