П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/4312/26	

Перша інстанція: суддя Попов В.Ф.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.04.2026 у справі № 420/4312/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України про визнання протиправною бездіяльність та дії та зобов`язати вчинити певні дії, –

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неподання повторно до Міністерства оборони України документів, (з висновком можливості) щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліда Першої групи, у зв`язку із встановленням захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби в розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2025 року в розмірі 1 211 200 грн.
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно направити (з висновком можливості) до Міністерства оборони України документи щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліда Першої групи, у зв`язку із встановленням захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби в розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2025 року в розмірі 1 211 200 грн.
- визнати протиправними дії Міністерства Оборони України щодо не прийняття будь-якого рішення про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліда Першої групи, у зв`язку із встановленням захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби в розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2025 року в розмірі 1 211 200 грн. 
- зобов`язати Міністерство Оборони України щодо не прийняття будь-якого рішення про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліда Першої групи, у зв`язку із встановленням захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби в розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2025 року в розмірі 1 211 200 грн., з урахуванням вже виплаченої суми.
- стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 недоотриману одноразову грошову допомогу, як інваліда Першої групи, у зв`язку із встановленням захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби в розмірі 847 840 гривень.
- відповідно до ч. 5 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України зобов`язати Міністерство оброни України в місячний термін надати до суду звіт про виконання судового рішення.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачами протиправно не прийнято рішення про виплату на користь позивача одноразової грошової допомоги як інваліду 1 групи внаслідок виконання службових обов`язків, на яку позивач має право з 03 березня 2025 року, тобто з дати прийняття експертною комісією з оцінювання повсякденного функціонування особи рішення про встановлення позивачу першої групи інвалідності у зв`язку з виконанням службових обов`язків.
Відповідач – Міністерство оборони України, заперечуючи проти задоволення позовних вимог подав відзив, в якому вказав, що будь-яких документів, щодо отримання травми Позивачем до справи не надано, а також в позові зазначено, що інвалідність жодним чином не пов`язана з отриманою травмою у 1968 році. Позивачем до позову не надано довідок МСЕК, якими вперше була встановлена інвалідність, хоча з постанови 18 Регіональної ВЛК від 25.01.25 року вбачається, що причинний зв`язок захворювання був встановлений раніше (1993 та 2024 роки).
Від ІНФОРМАЦІЯ_1 відзив на позовну заяву до суду не надходив. 

Короткий зміст рішення та мотиви суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 01.04.2026 у справі № 420/4312/26 адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнив частково.
Визнав протиправними дії Міністерства Оборони України в особі комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як особі з інвалідністю першої групи, у зв`язку із встановленням захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби в розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2025 року в розмірі 1 211 200 грн. 
Зобов`язав Міністерство оборони України в особі комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, як особі з інвалідністю першої групи, у зв`язку із встановленням захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби в розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2025 року в розмірі 1 211 200 грн., з урахуванням вже виплаченої суми.
В іншій частині позовних вимог - відмовив.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено, що позивачу встановлена інвалідність після його звільнення з військової служби внаслідок травми отриманої під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії та на нього поширюється дія пп.1 п. 17 Порядку № 975, а не пп. 2 пункту 17 Порядку № 975.
За таких підстав, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник Міністерства оборони України подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову. 
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції не врахував, що Комісія МОУ під час призначення розмірів одноразової грошової допомоги у вигляді прожиткових мінімумів встановлених Законом на 01 січня календарного року керується п. 17 ПКМУ № 975 від 25.12.2013 зі змінами та доповненнями, а саме: призначення кратного прожиткового мінімуму здійснюється станом на 01 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (тобто 20.12.2024 довідка МСЕК серія 12ААД №367497);
- суд першої інстанції залишив поза увагою те, що будь-яких документів, щодо отримання травми позивачем до справи не надано;
- інші доводи відтворюють зміст відзиву на позовну заяву.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що позивач є пенсіонером Збройних Сил України та перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області.
Позивач є учасником бойових дій, що підтверджено посвідченням серія НОМЕР_1 від 20 березня 2001 року. 
Матеріалами справи підтверджено, що 20 грудня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_3 № 2 позивачу встановлена перша група інвалідності у зв`язку з проходженням військової служби.
Відповідно до витягу з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії 18 Регіональної військово-лікарської комісії, протокол № 149 від 22.01.2025, травма, ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії.
03 березня 2025 року на підставі додатково поданих документів, зокрема витягу з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії 18 Регіональної військово-лікарської комісії, протокол № 149 від 22.01.2025, експертною комісією з оцінювання повсякденного функціонування особи позивачу встановлена перша група інвалідності у зв`язку з виконанням службових обов`язків.
30 квітня 2025 року позивачу видано посвідчення серія НОМЕР_2 про те, що він є особа з інвалідністю 1Б групи внаслідок війни.
Позивач звернувся через ІНФОРМАЦІЯ_4 до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності першої групи у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби.
ІНФОРМАЦІЯ_2 прийнято позитивне рішення та за вихідним № 943/5151 від 27 березня 2025 року його документи з висновком щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності першої групи (Б) направлені до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України для розгляду відповідною комісією Міністерства оборони України.
Суд встановив, що листом ІНФОРМАЦІЯ_5 вих. № 16221 від 30.05.2025 документи позивача була відправлені до ІНФОРМАЦІЯ_6 на доопрацювання з причин зазначених у листі Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України № 220/13/2243 від 29.05.2025.
У листі Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України № 220/13/2243 від 29.05.2025 зазначено, що в поданому комплекті документів відсутні документ або документи, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), яке отримане в 1968 році, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням військовослужбовцем кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. З огляду на викладене, у листі запропоновано уповноваженому органу організувати усунення наведених вище недоліків та надати заявнику допомогу у розшуку документів необхідних для прийняття висновку про призначення одноразової грошової допомоги.
Позивач подав до Міністерства оборони України заяву від 04.08.2025 з проханням виплатити йому грошову допомогу у розмірі 400-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року з посиланням на те, що жодним законом або нормативно-правовим актом у 1968 році не було передбачено надання документа про отримання травми з обов`язковим зазначенням того, що травма не була пов`язана з учиненням військовослужбовцем кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Як вбачається із послужного списку у 1968 році під час проходження військової служби він не отримував дисциплінарних стягнень.
На цю заяву позивач отримав лист від ІНФОРМАЦІЯ_5 від 26.08.2025 № 943/16423, яким повідомлено, що надійшла його заява на виплату одноразової грошової допомоги як особі з інвалідністю І групи, внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням військової служби та рішення про призначення чи відмову в призначенні одноразової грошової допомоги приймає Комісія.
Листом від 28.08.2025 № 220/13/ВихЗВГ/ НОМЕР_3 Департамент соціального забезпечення Міністерства оборони України повідомило позивача, що доопрацьований комплект документів для призначення одноразової грошової допомоги 20.08.2025 року надійшов та плануються для розгляду на найближчому засіданні Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, про що буде повідомлено додатково.
Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15 січня 2026 року № 10/975 пунктом 29 комісія дійшла висновку про призначення одноразової грошової допомоги: полковнику в запасі ОСОБА_1 у розмірі 120-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, в якому вперше встановлено інвалідність (в 2024 році) в суму 363360 грн.
Згідно з виписки по картковому рахунку, 30 січня 2026 року позивач отримав кошти в сумі 363360 грн.
Позивач вважаючи, що він має право отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 400 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня відповідного календарного року звернувся до суду з цим позовом.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі - Закон № 2232-XII), відповідно до статті 41 якого виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-ХІІ.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом № 2011-ХІІ.
Відповідно до статті 1 Закону № 2011-ХІІ соціальним захистом військовослужбовців є діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з положеннями пункту 1 статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога) - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Підпунктом 4 пункту 2 зазначеної статті передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Відповідно до пункту 3 статті 16 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом № 2232-XII.
Згідно з частиною четвертою статті 24 Закону № 2232-XII військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Як визначено у підпункті "б" пункту 1 статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ (в редакції на момент прийняття оскаржуваного рішення) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ (в редакції на момент прийняття оскаржуваного рішення) якщо військовослужбовцю, військовозобов`язаному, резервісту або особі, звільненій з військової служби, після первинного встановлення інвалідності під час наступного огляду (переогляду) буде встановлено вищу групу інвалідності або змінено її причинний зв`язок, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв).
У разі встановлення більшого ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності у відсотках чи зміни його причинного зв`язку, що дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата допомоги здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (крім випадків поранення, травми, контузії, каліцтва, отриманих у різний період часу, за якими виплата допомоги здійснюється окремо, без урахування раніше виплачених сум). У разі якщо під час первинного огляду було встановлено ступінь втрати працездатності без установлення інвалідності у відсотках, а під час наступного огляду (переогляду) встановлено інвалідність, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв).
Згідно з пунктом 10 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ обумовлено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців здійснюється відповідно до Порядку № 975 (в редакції на момент прийняття оскаржуваного рішення) .
Згідно з пунктом 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, (окрім іншого): у разі встановлення інвалідності дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.
Відповідно до пункту 17 Порядку № 975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому встановлено відповідну групу інвалідності, у разі встановлення інвалідності I групи.
Слід зазначити, що нормами Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку № 975, якими врегульовано виплату одноразової грошової допомоги, не визначено в якості умови, яка впливає на визначення дня виникнення права на отримання допомоги, такої умови як закінчення строку інвалідності, яку встановлено вперше.
Таке законодавче врегулювання обумовлено самим поняттям «одноразова грошова допомога», яка є одноразовою, а не багаторазовою і її виплата розпочинається від моменту первинної втрати працездатності/встановлення інвалідності, а далі відбувається доплата допомоги, у разі встановлення вищої групи інвалідності або зміни її причинного зв`язку, але виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день первинного встановлення інвалідності.
Натомість вищезазначеними нормами передбачено, що якщо військовослужбовцю, військовозобов`язаному, резервісту або особі, звільненій з військової служби, після первинного встановлення інвалідності під час наступного огляду (переогляду) буде встановлено вищу групу інвалідності або змінено її причинний зв`язок, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв).
Враховуючи наведене, апеляційний суд підтримує висновок суду першої інстанції, про наявність підстав для призначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року з урахуванням вже виплаченої суми.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги.

Викладені в цій постанові мотиви та аргументи дають відповідь на всі суттєві доводи апеляційної скарги. 
Доводи апеляційної скарги, яким надано оцінку в мотивувальній частині постанови, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (див. п. п. 29 - 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, від 09.12.1994. 
При цьому, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх ( див. пункт 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99, від 27.09.2001.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.04.2026 у справі № 420/4312/26 – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	Г.В. Семенюк   А.Г. Федусик