справа № 382/2260/24
головуючий у суді І інстанції Кисіль О.А.
провадження № 22-ц/824/615/2026
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України

08 липня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Мостової Г.І.,
суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» на рішення Яготинського районного суду Київської області від 31 січня 2025 року 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
в с т а н о в и в :
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (надалі по тексту - ТОВ «ФК Фінтраст Капітал», позивач, кредитодавець) звернувся до Яготинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 (надалі по тексту - відповідач, позичальник, боржник) про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до вимог якого просив стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 62 440 грн, судовий збір та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.
Позов обґрунтовано тим, що 17 серпня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» (надалі по тексту - первісний кредитор) та ОСОБА_1 укладено договір № 3905420 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.
За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору відповідно до: п. 1.2. тип кредиту - кредит, сума кредиту складає 10 000 грн; п. 1.3 договору строк кредиту 360 днів: з 17 серпня 2023 року по 11 серпня 2024 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів.
Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало кредит у розмірі 10 000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку. 
За даними поденного розрахунку заборгованості за договором № 3905420 від 17 серпня 2023 року у період з 17 серпня 2023 року по 24 травня 2024 року включно первісним кредитором було нараховані проценти за користування грошовими коштами загальною сумою 55 600 грн.
У зазначений період відповідачем здійснено оплати на рахунок первісного кредитора, спрямовані на оплату тіла кредиту розмірі 0,00 грн та оплату процентів за користування грошовими коштами у сумі 15 160 грн.
Часткова оплата відповідачем процентів за користування кредитом, є підтвердженням волевиявлення відповідача на добровільне виконання умов договору, серед іншого, зазначених п. 4.2 та п. 5.4.1. договору.
Враховуючи зазначене, станом на 24 травня 2024 року загальна сума заборгованості відповідача за договором № 3905420 від 17 серпня 2023 року склала: тіло кредиту - 10 000 грн, заборгованість за процентами - 40 440 грн, загальною сумою 50 440 грн.
Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед первісним кредитором, 24 травня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу № 24/05/2024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтранс Україна» набуло право грошової вимоги до відповідача.
Всупереч умовам договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання.
Після укладання договору факторингу та переходу права вимоги до позивача, відповідач не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ані на рахунки ТОВ «ФК «Фінтранс Україна», ані на рахунки первісного кредитора.
Таким чином, відповідач має заборгованість перед позивачем за договором № 3905420 від 17 серпня 2023 року загальною сумою 62 440 грн, яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту - 10 000 грн, нарахованих процентів первісним кредитором - 40 440 грн, нарахованих процентів ТОВ «ФК «Фінтранс Україна» (вподальшому змінило назву на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») за 60 календарних днів 12 000 грн.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 31 січня 2025 року позов ТОВ «ФК «Фінтранс Україна» (ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтранс Україна» (ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») 2 140 грн 18 коп. заборгованості за кредитним договором. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Яготинського районного суду Київської області від 31 січня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції було не до кінця з`ясовано всі обставини справи, а також проігноровано всі докази, які були надані позивачем щодо підтвердження укладення кредитного договору та перерахування кредитних коштів. В даному випадку часткова оплата відповідачем процентів за користування кредитом, є підтвердженням волевиявлення відповідача на добровільне виконання умов договору, серед іншого, зазначених п. 4.2 та п. 5.4.1.
Враховуючи зазначене, оплата відповідачем процентів за користування грошовими коштами є свідомим та вільним вибором відповідача, спрямованим на виконання умов договору. Тобто, оплата відповідачем суми нарахованих процентів за користування грошовими коштами на рахунок первісного кредитора є підтвердженням факту отримання боржником від первісного кредитора грошових коштів у сумі, що визначена п. 1.2. договору.
Враховуючи вищенаведене, факт укладення правочину та отримання відповідачем коштів не може бути спростований, а нарахування здійснено відповідно до погодженого строку.
Враховуючи зазначене, станом на 24 травня 2024 року загальна сума заборгованості відповідача за договором № 3905420 від 17 серпня 2023 року склала: тіло кредиту - 10 000 грн, заборгованість за процентами - 40 440 грн, загальною сумою 50 440 грн.
Враховуючи викладене, нарахування процентів за користування кредитним коштами, виданими в рамках кредитного договору, здійснювалося в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов кредитного договору. 

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила таке.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції враховуючи висновки Верховного Суду України викладені у постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц та від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц, встановив, що нарахований позивачем розмір відсотків річних по договору у сумі 40 440 грн майже у чотири рази перевищує розмір вказаного у договорі тіла кредиту 10 000 грн, становить надмірний та невиправданий майновий тягар для відповідача, порушує принципи добросовісності та розумності. Тому, з огляду на викладене, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, та з відповідача на користь позивача слід стягнути тіло кредиту у розмірі 1 900 грн та відсотки у розмірі 240 грн 17 коп. 
Разом з тим, суд першої інстанції зменшуючи розмір заборгованості за тілом кредиту з 10 000 грн до 1 900 грн помилково застосував висновки Верховного Суду України викладені у постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц та від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц та помилково не звернув уваги на положення статті 1049 ЦК України, відповідно до якої позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
А також, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що нараховані відсотки не носять штрафний характер, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. А тому у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для здійснення власного розрахунок відсоткових коштів у розмірі 240 грн 17 коп. за несвоєчасне виконання зобов`язання ОСОБА_1 за період з 17 серпня 2023 року по 24 травня 2024 року, на рівні облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, у рішенні суду першої інстанції мало місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення з ухваленням нового про повне задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.
Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Судом встановлено, що 17 серпня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 3905420 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.
Відповідач, оформлюючи кредитний договір здійснив всі необхідні дії, викладені у розділі 2 «Процедура укладання електронного кредитного договору» у розділі 6 «Особливості укладення кредитних договорів зі споживачами в електронній формі через ITC товариства» Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна», та уклав кредитний договір.
Відповідно до реквізитів договору № 3905420 від 17 серпня 2023 року, укладеного між сторонами, відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «H175».
Таким чином, відповідач має примірник оригіналу кредитного договору та паспорту споживчого кредиту. Доступ до особистого кабінету клієнта має тільки відповідач.
Враховуючи зазначене, між первісним кредитором та відповідачем укладено договір № 3905420 від 17 серпня 2023 року в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису, відповідно до вимог чинного законодавства України.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору відповідно до: п. 1.2. тип кредиту - кредит, сума кредиту складає 10 000 грн; п. 1.3 договору строк кредиту 360 днів: з 17 серпня 2023 року по 11 серпня 2024 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів (а.с.40-63 т.1, 44-45 т.2).
Відповідно до п. 2.1. договору ТОВ «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто під час укладання договору.
ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало їй кредит у сумі 10 000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера - ТОВ «Пейтек Україна». 
Оскільки, ТОВ «Лінеура Україна» не є банківською установою, то, відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може. Зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача відбулось через систему paytech.com.ua, на підставі укладеного договору про переказ коштів №210222-1 від 21 лютого 2026 року між ТОВ «Лінеура Україна» та paytech.com.ua. ТОВ «Пейтек Україна» надає послуги з переказу коштів у національній валюті без відкриття рахунків, внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК № В0000338 від 27 серпня 2025 року) та отримало ліцензію Національного банка України.
За інформацією у листі ТОВ «Пейтек Україна», відповідно до зазначеного договору № 3905420 було успішно перераховано грошові кошти у розмірі 10 000 грн на платіжну карту НОМЕР_1 .

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини 2 статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Відповідно до умов п.3.1. договору, проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».
Пунктом 1.4.1. договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 2 % в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного у п. 1.3 договору (з 17 серпня 2023 року по 11 серпня 2024 року).
З матеріалів справи вбачається, що в межах строку дії договору № 3905420 від 17 серпня 2023 року, ТОВ «Лінеура Україна» у період з 17 серпня 2023 року по 24 травня 2024 року здійснило нарахування процентів за стандартною процентною ставкою (2%) у розмірі 55 600 грн (а.с.67-77 т. 1).
У зазначений період відповідачем здійснено оплати на рахунок первісного кредитора, спрямовані на оплату тіла кредиту розмірі 0,00 грн та оплату процентів за користування грошовими коштами у сумі 15 160 грн.
Отже, згідно з розрахунку первісного кредитора станом на 24 травня 2024 року загальна сума заборгованості відповідача перед первісним кредитором за договором № 3905420 від 17 серпня 2023 року склала: тіло кредиту - 10 000 грн, заборгованість за процентами - 40 440 грн, загальною сумою 50 440 грн.
Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед первісним кредитором, 24 травня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу № 24/05/2024 за плату відступило, а ТОВ «ФК Фінтраст Україна» (вподальшому змінило назву на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») набуло право грошової вимоги до відповідача.

Відповідно до п. 1.3. договору факторингу № 24/05/2024 від 24 травня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна»  зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит фактору, повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних фактору, надати інформацію передбачену чинним законодавством про фактора, шляхом повідомлення в особистому кабінеті боржника, та/або відправлення текстового повідомлення (sms- повідомлення) на зазначену в анкеті боржника електронну адресу та/або телефонний номер.
На виконання вимог статті 18 Закону України «Про споживче кредитування» та відповідно до положень п. 1.3 договору факторингу від 24 травня 2024 року №24/05/2024, листом № 2910 від 01 липня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна»  повідомило позивачапро те, що в особистих кабінетах усіх боржників, права вимоги за кредитними договорами до яких передані новому кредитору - позивачу, проінформовано про відступлення права грошової вимоги за договорами та передачу персональних даних позивачу із зазначенням банківських реквізитів нового кредитора, а також направлення відповідного текстового повідомлення (sms-повідомлення) боржникам, згідно з sms-повідомлень.
Враховуючи вищезазначене, відповідача належним чином повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним договором.
Отже, до позивача відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором. Отже, за змістом наведених положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора.
Отже, до позивача відповідно до укладеного договору факторингу від 24 травня 2024 року №24/05/2024 року перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором № 3905420 від 17 серпня 2023 року загальна сума заборгованості склала 50 440 грн, з якої заборгованість з тіла кредиту - 10 000 грн., заборгованості за процентами - 40 440 грн.
Враховуючи, що станом на дату укладання договору факторингу від 24 травня 2024 року №24/05/2024, строк дії договору № 3905420 від 17 серпня 2023 року не закінчився, в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, позивачем за період з 24 травня 2024 року по 22 липня 2024 року (60 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 12 000 грн 10 000 грн * 2% = 200 грн*60 календарних дні = 12 000 грн.
Оскільки, проценти нараховані у межах погодженого строку надання кредиту, зазначеному у п. 1.3. договору № 3905420 від 17 серпня 2023 року, тому згідно з розрахунку позивача заборгованість з нарахованих процентів за користування грошовими коштами становить 52 440 грн (нараховані проценти первісним кредитором у сумі 40 440 грн, проценти нараховані позивачему сумі 12 000 грн).

Апеляційний суд враховує, що рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову переглядається в апеляційному порядку лише за апеляційною скаргою позивача, який за результатами розгляду своєї апеляційної скарги з огляду на принцип заборони повороту до гіршого не мав б потрапити в гірше становище порівняно з тим, яке він досяг в попередній інстанції.
Таким чином, враховуючи усі наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів дійшла висновку, що відповідно до договору факторингу позивач набув право вимоги до відповідача за договором № 3905420 від 17 серпня 2023 року на загальну сума заборгованості 62 440 грн, з якої заборгованість за тілом кредиту - 10 000 грн, заборгованість з нарахованих процентів за користування грошовими коштами становить 52 440 грн (нараховані проценти первісним кредитором у сумі 40 440 грн, проценти нараховані позивачем у сумі 12 000 грн).
З наданих позивачем розрахунків вбачається, що умови кредитного договору № 3905420 від 17 серпня 2023 року відповідачем виконані не були, доказів належного виконання зобов`язань по поверненню кредитних коштів відповідач суду не надав, як не подав будь-яких доказів на спростування користування наданими йому коштами, а також доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості.
З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач порушив умови укладеного кредитного договору, у встановленому порядку та строки не погашав заборгованість, апеляційний суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 3905420 від 17 серпня 2023 року у розмірі 62 440 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 10 000 грн, заборгованість за відсотками - 52 440 грн.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове рішення. Підставами для скасування судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
Зважаючи, що апеляційний суд дійшов висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог у повному обсязі на задоволення вимог апеляційної скарги, відповідач є інвалідом ІІ групи (а.с. 44 т.2), судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3028 грн 40 коп., а також судовий збір за подання позивачем апеляційної скарги у розмірі 3 633 грн 60 коп. підлягає відшкодуванню за рахунок державного бюджету. 

Щодо витрат на правову допомогу.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлено до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції 10 000 грн та в суді апеляційної інстанції 8 000 грн.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід також ураховувати позицію Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача в загальному розмірі 62 440 грн.
Враховуючи наведені обставини, предмет спору, складність справи, виходячи із засад реальності та співмірності, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 000 грн витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції.

Крім того, в апеляційній скарзі апелянт просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 8 000 грн.
Враховуючи наведені правові висновки Верховного Суду, складність справи, предмет розгляду, принцип співмірності, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2 000 грн витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» задовольнити.
Рішення Яготинського районного суду Київської області від 31 січня 2025 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (код ЄДРПОУ 44559822, місцезнаходження: м. Київ, вул. Загородня, 15 офіс 118/2) заборгованість за договором № 3905420 від 17 серпня 2023 року у розмірі 62 440 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту - 10 000 грн, заборгованості з нарахованих процентів за користування грошовими коштами - 52 440 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (код ЄДРПОУ 44559822, місцезнаходження: м. Київ, вул. Загородня, 15 офіс 118/2) витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (код ЄДРПОУ 44559822, місцезнаходження: м. Київ, вул. Загородня, 15 офіс 118/2) за рахунок Держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3028 грн 40 коп., судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633 грн 60 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська