ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

13 серпня 2026 року | м. Дніпро | справа № 160/23044/25

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),
суддів: Коршуна А.О., Чепурнова Д.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року в адміністративній справі № 160/23044/25 за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

11 серпня 2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 , в якій позивач просив стягнути з відповідача податковий борг до бюджету в розмірі 95 275,89 грн.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року адміністративний позов задоволено. Стягнуто податковий борг з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до бюджету в розмірі 95 275,89 грн шляхом стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на обліку платників податків у Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області.
З матеріалів справи вбачається, що контролюючим органом за відповідачем обліковується заборгованість на загальну суму 95 275,89 грн, а саме:
за податком на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування 87 960,06 грн;
за військовим збором, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування 7 315,83 грн.
Зазначена заборгованість, за твердженням контролюючого органу, виникла на підставі податкових повідомлень-рішень № 0015351304, № 0015341304 та № 0015361304 від 10 травня 2019 року, а також нарахованої пені.
Водночас вирішальним для правильного вирішення спору є питання дотримання контролюючим органом порядку направлення відповідачу податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги.
Відповідно до пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків чи його законному або уповноваженому представникові.
Згідно з пунктом 45.1 статті 45 Податкового кодексу України платник податків фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.
Податковою адресою платника податків фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.
Пунктом 70.1 статті 70 Податкового кодексу України передбачено формування та ведення Державного реєстру фізичних осіб платників податків, до якого вноситься, зокрема, інформація про місце проживання фізичної особи.
Відповідно до пункту 70.6 статті 70 Податкового кодексу України органи державної реєстрації та інші визначені законом органи зобов`язані подавати відповідним контролюючим органам інформацію щодо зміни даних, які включаються до облікової картки фізичної особи платника податків.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 1211-2129687-2018 від 23 жовтня 2018 року місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , УНЗР НОМЕР_2 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
Дата реєстрації за вказаною адресою 17 листопада 2003 року.
При цьому відповідно до зазначеного витягу місце реєстрації та проживання ОСОБА_1 з 17 листопада 2003 року не змінювалося.
Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин та формування податкових повідомлень-рішень у 2019 році зареєстрованим місцем проживання відповідача була адреса: АДРЕСА_1 .
Разом із тим з матеріалів справи вбачається, що податкові повідомлення-рішення № 0015351304, № 0015341304 та № 0015361304 від 10 травня 2019 року направлялися відповідачу контролюючим органом за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_2 .
Поштові відправлення повернулися до контролюючого органу з відміткою оператора поштового зв`язку про невручення «за закінченням терміну зберігання».
Також податкова вимога форми «Ф» № 105013-51 від 12 червня 2019 року направлялася ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , та повернулася до контролюючого органу з аналогічною відміткою поштового оператора.
Отже, контролюючим органом не доведено направлення спірних податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги за належною податковою адресою відповідача.
Колегія суддів зауважує, що передбачена пунктом 58.3 статті 58 Податкового кодексу України правова конструкція щодо визнання податкового повідомлення-рішення врученим у разі його невручення поштовою службою з визначених законом причин може застосовуватися за умови, що таке повідомлення-рішення було належним чином направлено платнику податків, зокрема за його податковою адресою.
Сам факт повернення поштового відправлення з відміткою «за закінченням терміну зберігання» не звільняє контролюючий орган від обов`язку довести, що документ було направлено саме за належною адресою платника податків.
У цій справі такого обов`язку контролюючим органом не виконано.
Посилання позивача на те, що відповідачу направлялися документи за адресою АДРЕСА_2 , не спростовує встановленого судом факту, що зареєстрованим місцем проживання відповідача з 17 листопада 2003 року є адреса: АДРЕСА_1 .
При цьому доказів того, що у 2019 році відповідач мав іншу податкову адресу, відмінну від зазначеної у витягу з Єдиного державного демографічного реєстру, матеріали справи не містять.
За таких обставин податкові повідомлення-рішення, на підставі яких контролюючий орган визначив відповідачу грошові зобов`язання, не можуть вважатися належним чином врученими платнику податків.
Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені.
Таким чином, для набуття грошовим зобов`язанням статусу податкового боргу необхідним є, зокрема, його узгодження у встановленому Податковим кодексом України порядку.
Водночас контролюючим органом не доведено належного вручення відповідачу податкових повідомлень-рішень, якими визначено спірні грошові зобов`язання, а відтак не доведено виникнення у відповідача узгодженого грошового зобов`язання у порядку та строки, передбачені податковим законодавством.
Не доведено також належного направлення відповідачу податкової вимоги форми «Ф» № 105013-51 від 12 червня 2019 року за його податковою адресою.
Відтак, за встановлених у цій справі обставин відсутні достатні правові підстави для висновку про наявність у відповідача саме податкового боргу, який може бути стягнутий у судовому порядку.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
У справах щодо стягнення податкового боргу саме контролюючий орган як позивач повинен надати належні та допустимі докази на підтвердження існування податкового боргу, його розміру, узгодженості відповідного грошового зобов`язання та дотримання встановленої законом процедури стягнення.
Наведені вимоги контролюючим органом належним чином не виконані.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, не надав належної оцінки доказам щодо зареєстрованого місця проживання відповідача та не встановив, що на момент направлення податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги адреса відповідача, зазначена у витягу з Єдиного державного демографічного реєстру, відрізнялася від адреси, за якою контролюючий орган здійснював направлення відповідних документів.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу в розмірі 95 275,89 грн.
Відповідно до частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2025 року в адміністративній справі № 160/23044/25- скасувати.
У задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова 

суддя А.О. Коршун 

суддя Д.В. Чепурнов