ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2026 року 
м. Київ

cправа № 914/2882/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранця О. М. - головуючий, Кролевець О. А., Мамалуя О. О.,
за участю секретаря судового засідання Долгополової Ю. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного підприємства «Енерготрансзахід»
на рішення Господарського суду Львівської області
у складі судді Сухович Ю. О.
від 12 березня 2026 року 
та на постанову Західного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Ржепецький В. О., Іванчук С. В., Міліціанов Р. В.
від 11 червня 2026 року 
у справі за позовом керівника Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Теплицької селищної ради 
до: 1) Приватного підприємства «Енерготрансзахід»,
2) Опорного закладу Теплицької селищної ради «Теплицька загальноосвітня школа І - ІІІ ступенів № 1»
про визнання недійсними додаткових угод до договору № 409/01/24 від 01 січня 2024 року про постачання електричної енергії споживачу та стягнення 114 319,34 грн,

за участю:
від прокуратури: Зарудяна Н. О.
від позивача: не з`явилися,
від відповідача-1: Бойко В. В.
від відповідача-2: не з`явилися,

ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст позовних вимог.
У вересні 2025 року керівник Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом в інтересах держави в особі Теплицької селищної ради до Приватного підприємства «Енерготрансзахід» та Опорного закладу Теплицької селищної ради «Теплицька загальноосвітня школа І - ІІІ ступенів № 1» про:
- визнання недійсними додаткових угод № 1 від 17 червня 2024 року, № 2 від 12 серпня 2024 року, № 3 від 20 грудня 2024 року до договору про постачання електричної енергії споживачу № 409/01/24 від 01 січня 2024 року, укладеного між Опорним закладом Теплицької селищної ради «Теплицька загальноосвітня школа І - ІІІ ступенів № 1» та Приватним підприємством «Енерготрансзахід»;
- стягнення з Приватного підприємства «Енерготрансзахід» на користь Теплицької селищної ради безпідставно надмірно сплачених бюджетних коштів в сумі 114 319,34 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні додаткові угоди суперечать пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та пункту 19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування», затверджених Постановою КМУ від 12 жовтня 2022 року № 1178, оскільки передбачають збільшення ціни за 1 кВт/год електроенергії, встановленої у договорі про постачання електричної енергії споживачу, більше, ніж на 10%, без належного підтвердження наявності коливання ціни на електричну енергію, що призвело до переплати та зайвого витрачання бюджетних коштів на суму 114 319,34 грн, які підлягають стягненню з відповідача-1 на користь позивача відповідно до частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України як такі, що були одержані відповідачем-1 за недійсними додатковими угодами, тобто на підставі, яка згодом відпала внаслідок недійсності спірних додаткових угод. 
Господарський суд Львівської області ухвалою від 22 вересня 2025 року прийняв зазначену позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 914/2882/25.
2. Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій.
Опорним закладом Теплицької селищної ради «Теплицька загальноосвітня школа І - ІІІ ступенів № 1» були проведені відкриті торги UА-2023-12-08-004560-а з особливостями щодо закупівлі електричної енергії (класифікатор ДК 21:2015:09310000-5:Електрична енергія). Очікувана сума закупівлі 934 900,00 грн, очікуваний обсяг електричної енергії 148 396 кіловат-година.
Переможцем зазначених відкритих торгів стало Приватне підприємство «Енерготрансзахід» з остаточною ціновою пропозицією 883 029,87 грн.
01 січня 2024 року між Опорним закладом Теплицької селищної ради «Теплицька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 1», як споживачем, та Приватним підприємством «Енерготрансзахід», як постачальником, був укладений договір про постачання електричної енергії споживачу № 409/01/24 (далі по тексту - договір) на суму 883 029,87 грн з ПДВ.
Відповідно до пункту 2.1. договору Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.
Відповідно до пункту 2.3. договору очікуваний договірний обсяг постачання електричної енергії на період з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року становить 148 396 кВт/год та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора системи.
Згідно з пунктами 3.1., 3.3. договору початком постачання електричної енергії Споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору. Постачальник за цим договором не має права вимагати від Споживача будь-якої іншої плати за електричну енергію, що не визначена у комерційній пропозиції, яка є додатком 2 до цього договору.
У пункті 5.1. договору сторони узгодили, що Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за ціною, що визначається відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору.
Ціна 1 кВт/год електричної енергії з урахуванням тарифу на послуги з передачі електричної енергії становить 5,950496 грн з урахуванням ПДВ, у тому числі: ціна електричної енергії - 4,958747 грн; податок на додану вартість у розмірі 20% до ціни електрично, енергії - 0,99174 грн.
Загальна вартість всього обсягу поставки електричної енергії складає: 883 029,87 грн, в тому числі ПДВ 147 171,64 грн (пункт 5.2. договору).
Відповідно до пунктів 5.3., 5.4. договору спосіб визначення ціни електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника (додаток 2 до договору). 
Ціна цього договору розрахована згідно очікуваної вартості предмета закупівлі, відповідає остаточній тендерній пропозиції учасника. При цьому, фінансування закупівлі здійснюється в межах реально затверджених видатків замовника на дану потребу. На дату укладання договору платіжні (бюджетні) зобов`язання виникають щодо оплати частини предмета закупівлі в межах доведеної суми (у межах кошторисних призначень), які складають 883 029,87 грн з ПДВ. Оплата залишку предмета закупівлі відбувається виключно за наявності коштів згідно з постійним кошторисом (планом використання бюджетних коштів) при наявності відповідного бюджетного призначення (бюджетних асигнувань), з урахуванням листа інформаційного характеру Мінекономрозвитку України «Щодо планування закупівель № 3304-04/54160-06 від 03.09.2020».
Згідно з пунктом 5.5. договору умови цього договору не відрізняються від змісту тендерної пропозиції (у тому числі за одиницю товару) переможця процедури закупівлі у тому числі за результатами електронного аукціону. Порядок зміни ціни визначається у додатку 2 (комерційна пропозиція) договору. Істотні умови договору не можуть змінюватись після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:
- зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичних видатків споживача;
- погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару;
- зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної у договорі про закупівлю на момент його укладення; погодження зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг);
- покращення якості предмета договору за умови, що таке покращення не призведе до збільшення ціни визначеної в договорі.
Відповідно до підпункту 1 розділу 13 додатку № 2 до договору (комерційна пропозиція) зміни в цей договір можуть бути внесені відповідно до норм Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України з дотриманням вимог, визначених Законом України «Про публічні закупівлі» та Постановою КМУ від 12 жовтня 2022 року № 1178 «Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування» за взаємною згодою сторін, що оформлюється додатковою угодою.
Згідно з підпунктом 2.2.1. пункту 2 розділу 13 додатку № 2 до договору (комерційна пропозиція) зміна ціни за одиницю електричної енергії допускається за умови надання стороною, яка пропонує зміни, документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку в торговій зоні «ОЕС України». При цьому, сторони цього договору погодили між особою і визнають, що під час документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку вони використовують дані (інформацію) про ціну електричної енергії на ринку «на добу на перед» (далі - РДН), які склалися у відповідному розрахунковому періоді в торговій зоні «ОЕС України», що оприлюднені на офіційному веб-сайті АТ «Оператор ринку» за адресою в мережі Інтернет: https//www.oree.соm.uа - згідно з частиною 6 статті 67 Закону України «Про ринок електричної енергії» або дані (інформацію) щодо індексів базового навантаження на РДД в торговій зоні «ОЕС Україна», що оприлюднюється на веб-сайті Українська енергетична біржа (https//www.ueex.соm.uа), а для документального підтвердження даних (інформації), передбачених цим підпунктом, сторони визначають наступні документи:
- або копії (роздруківки з вебсайтів) звітів про результати роботи РДН та про діяльність ОР за відповідний календарний місяць або період, які оприлюднюються відповідно до законодавства АТ «Оператор ринку» https//www.oree.соm.uа або опубліковані місячні індекси базового навантаження на РДД в торговій зоні «ОЕС Україна», що оприлюднюються на веб-сайті Українська енергетична біржа (https//www.ueex.соm.uа),
- або довідки або висновки Торгово-промислової палати України,
-або довідки або висновки Української регіональної торгово-промислової палати,
- або довідки, або висновки ДП «Держзовнінінформ»,
- або довідки, або висновки державної служби статистики України тощо.
Вказані у цьому підпункті довідки або висновки повинні містити інформацію про середньозважену ціну на момент укладення договору або на момент останнього внесення змін до договору та середньозважену ціну на електричну енергію на відповідний період, в якому пропонується відповідна зміна ціни, та відсоток коливання ціни за цей період.
За змістом пункту 5.22. договору датою, коли сторони дізнались про зміну ціни на ринку, є дата формування повідомлення (на виконання вимог пунктів 3.1.1., 9.2.2. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312, щодо можливої зміни тарифів (цін)), або ініціативного листа про перегляд відповідної договірної ціни та її направлення стороні, а не дата укладання додаткової угоди, чи публікації її в системі закупівель Ргоzогго.
У разі надання у встановленому цим договором порядку, Постачальником Cпоживачу повідомлення про зміни умов цього договору (у тому числі зміну ціни), що викликані змінами регульованих складових ціни (тарифу на послуги з передачі та/або розподілу електричної енергії) та/або змінами в нормативно-правових актах щодо формування цієї ціни або умов постачання електричної енергії, цей договір вважається із зазначеної в повідомленні дати зміни його умов (але не раніше ніж через 20 днів від дня надання Cпоживачу повідомлення):
1) достроково розірваним (без штрафних санкцій) за ініціативою Cпоживача - у разі надання Постачальнику письмової заяви Cпоживача про незгоду/неприйняття змін протягом 5 робочих днів з дня отримання такого повідомлення, але не пізніше ніж за 10 днів до зазначеної в повідомленні дати зміни умов договору;
2) зміненим на запропонованих Постачальником умовах - якщо Споживач не надав Постачальнику письмову заяву про незгоду / неприйняття змін у термін, зазначений у повідомленні.
Факт зміни ціни на електричну енергію підтверджується відповідною додатковою угодою. Сторони мають право в такій додатковій угоді встановити, шо змінена ціна починає діяти як з дати укладання додаткової угоди, дати ініціативного листа, так і з першого числа місяця, в якому така додаткова угода укладена.
У випадку непогодження сторони, до якої надіслано відповідний ініціативний лист з експертними висновками про обґрунтованість перегляду ціни, така сторона надає свої заперечення у письмовій формі також з документальним підтвердженням у вигляді експертних висновків, які математично спростовують обставини коливання та зміни ціни, на які посилається ініціативна сторона. У випадку не надання стороною вищезазначених документів, що спростовують обставини коливання та зміни ціни, сторона, яка ініціює перегляд ціни по договору має право достроково розірвати цей договір без сплати будь-яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації, попередивши про це іншу сторону за 20 днів до відмови.
У випадку не узгодження нової ціни сторони мають право розірвати договір за взаємною згодою шляхом укладання відповідної додаткової угоди.
Відповідно до пункту 7.2. договору Постачальник, серед іншого, зобов`язується забезпечувати належну якість надання послуг з постачання електричної енергії відповідно до вимог чинного законодавства та цього договору; публікувати на офіційному веб-сайті (і в засобах масової інформації в передбачених законодавством випадках) детальну інформацію про зміну ціни електричної енергії за 20 днів до введення її у дію.
Пункт 14.2. договору передбачає, що Постачальник має повідомити про зміну будь-яких умов договору Споживача не пізніше, ніж за 20 днів до їх застосування з урахуванням інформації про право Споживача розірвати договір. Постачальник зобов`язаний повідомити Споживача в порядку, встановленому законом, про будь-яке збільшення ціни і про право припинити дію договору без сплати будь-яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації Постачальнику, якщо Споживач не приймає нові умови.
Згідно з пунктом 14.6. договору як індикатор коливання цін електричної енергії на ринку, яке відбулось з моменту укладення цього договору або останнього внесення змін до договору в частині зміни ціни за одиницю товару, застосовується інформація щодо середньозважених цін на електроенергію на ринку «на добу наперед», що оприлюднюється на веб-сайті АТ «Оператор ринку» (https//www.oree.соm.uа) або інформація щодо індексів базового навантаження на РДЦ в торговій зоні «ОЕС Україна», що оприлюднюється на веб-сайті Української енергетичної біржі (https//www.ueex.соm.uа). Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення.
Відповідно до пункту 14.7. договору зміна ціни електричної енергії відбувається шляхом укладання сторонами відповідної додаткової угоди. Сторони мають право в такій додатковій угоді встановити, що змінена ціна починає діяти як з дати укладання додаткової угоди, дати ініціативного листа, так і з першого числа місяця в якому така додаткова угода укладена.
Відповідно до пункту 14.9. договору всі зміни до цього договору оформлюються письмовими додатковими угодами, що стають невід`ємною частиною договору і мають переважаючу силу над положеннями договору.
Договір набуває чинності з дати його підписання і діє в частині постачання електричної енергії з 01 січня 2024 року до 31 грудня 2024 року (включно), а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх обов`язків за цим договором. Початок постачання електричної енергії зазначається в заяві-приєднання, яка є додатком № 1 до договору. Початком постачання електричної енергії Споживачу вважається дата, з якої Адміністратор комерційного обліку підтвердив Постачальника про зміну електропостачальника (пункт 14.1. договору).
У подальшому між Опорним закладом Теплицької селищної ради «Теплицька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 1» та Приватним підприємством «Енерготрансзахід», як Споживачем та Постачальником, були укладені чотири додаткові угоди:
- № 1 від 17 червня 2024 року, якою була збільшена ціна за 1 кВт/год електричної енергії до 7,48103343372 грн з урахуванням ПДВ;
- № 2 від 12 серпня 2024 року, якою була збільшена ціна за 1 кВт/год електричної енергії до 8,7802561044 грн з урахуванням ПДВ;
- № 3 від 20 грудня 2024 року, якою була зменшена ціна за 1 кВт/год електричної енергії до 8,37295749924 грн з урахуванням ПДВ.
- № 4 від 27 грудня 2024 року, якою був зменшений обсяг постачання електричної енергії до 128 402 кВт/год та зменшена загальна вартість всього обсягу поставки електричної енергії з визначенням її в сумі 878 374,93 грн.
Додаткова угода № 1 була укладена на підставі листа Приватного підприємства «Енерготрансзахід» № 77/02/24 від 10 червня 2024 року, в якому Постачальник, посилаючись на інформацію з веб сайту АТ «Оператор ринку» та цінової довідки Львівської торгово-промислової палати № 19-09/463 від 05 червня 2024 року, повідомив Споживача про зміну (збільшення) ціни на електроенергію за договором № 409/01/24 від 01 січня 2024 року. При цьому, згідно з ціновою довідкою Львівської-торгового промислової палати № 19-09/463 від 05 червня 2024 року, яка містила інформацію про середньозважені ціни на електричну енергію за результатами, отриманими з сайту АТ «Оператор ринку», на ринку «на добу наперед» (РДН), без ПДВ, ціна електричної енергії з 1 по 5 червня 2024 року становила 4980,70 грн/МВт/год, в грудні 2023 року становила 4101,86 грн/МВт/год +28,79% та зміна ціни становить +21,43%; середньозважена ціна РДН (ОЕС) за І декади травня 2024 року становила 4040,26 грн/МВт/год, І декади січня 2024 року становила 3137,04 грн/МВт/год та зміна ціни становить +28,79%. 
Додаткова угода № 2 була укладена на підставі листа Приватного підприємства «Енерготрансзахід» № 86/02/24 від 10 липня 2024 року, в якому Постачальник, посилаючись на інформацію з веб сайту АТ «Оператор ринку», повідомив Споживача про зміну (збільшення) ціни на електроенергію за договором № 409/01/24 від 01 січня 2024 року. При цьому, згідно з ціновою довідкою Львівської торгово-промислової палати №19-09/515 від 20 червня 2024 року, яка містила інформацію про зміни середньозваженої ціни електричної енергії в торговій зоні ОЕС України на ринку «на добу наперед» І декади травня 2024 року у порівнянні до середньозваженої ціни І декади червня 2024 року, середньозважена ціна на РДН (ОЕС) І декади червня 2024 року становила 4806,93 грн/МВт/год, І декади травня 2024 року становила 4040,26 грн/МВт/год та зміна ціни становить +18,98%.
Додаткова угода № 3 була укладена на підставі листа Приватного підприємства «Енерготрансзахід» № 83/02/24 від 01 грудня 2024 року, в якому Постачальник повідомив Споживача про зменшення з 01 грудня 2024 року ціни на електроенергію за договором № 409/01/24 від 01 січня 2024 року до 8,37295749924 грн за 1 кВт/год без обґрунтувань щодо підстав зміни тарифу.
На виконання умов договору № 409/01/24 від 01 січня 2024 року Постачальник поставив Споживачу електричну енергію у загальному обсязі 128 402 кВт/год на загальну суму 878 374,93 грн з ПДВ, що підтверджується актами прийому-передачі електричної енергії № 104 від 31 січня 2024 року, № 185 від 29 лютого 2024 року, № 317 від 31 березня 2024 року, № 419 від 30 квітня 2024 року, № 513 від 31 травня 2024 року, № 609 від 30 червня 2024 року, № 743 від 31 липня 2024 року, № 852 від 31 серпня 2024 року, № 927 від 30 вересня 2024 року, № 1061 від 31 жовтня року, № 1096 від 13 грудня 2024 року, № 1235 від 23 грудня 2024 року.
Споживач здійснив оплату за отриману електричну енергію на загальну суму 878 374,93 грн з ПДВ, що підтверджується платіжними інструкціями: № 44 від 13 лютого 2024 року на суму 172 659,59 грн; № 90 від 11 березня 2024 року на суму 55 101,59 грн; № 134 від 09 квітня 2024 року на суму 96 850,27 грн; № 195 від 13 травня 2024 року на суму 103 223,26 грн; № 251 від 14 червня 2024 року на суму 36 048,11 грн; № 292 від 31 липня 2024 року на суму 37 125,14 грн; № 312 від 12 серпня 2024 року на суму 35 699,50 грн; № 343 від 12 вересня 2024 року на суму 11 335,31 грн; № 406 від 10 жовтня 2024 року на суму 27 139,78 грн; № 451 від 13 листопада 2024 року на суму 58 810,15 грн; № 556 від 16 грудня 2024 року на суму 150 370,67 грн; № 584 від 23 грудня 2024 року на суму 94 011,56 грн.
Гайсинська окружна прокуратура Вінницької області, керуючись статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» звернулась до Теплицької селищної ради, як органу, що здійснює контроль за використанім бюджетних коштів, з листом № 02.51/2-829ВИХ-25 від 03 вересня 2025 року, в якому повідомила про виявлені порушення статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» при внесенні змін до договору про постачання електричної енергії споживачу № 409/01/24 від 01 січня 2024 року за додатковими угодами в частині ціни за одиницю товару, просила повідомити про обізнаність Теплицької селищної ради про внесення таких змін до зазначеного договору та про вжиття селищною радою відповідних заходів реагування.
Теплицька селищна рада у листі № 1782 від 13 серпня 2025 року повідомила Гайсинську окружну прокуратура Вінницької області про те, що селищна рада не буде вживати заходи щодо повернення надмірно сплачених бюджетних коштів за фактом укладення з порушенням вимог чинного законодавства додаткових угод до договору про постачання електричної енергії споживачу № 409/01/24 від 01 січня 2024 року у зв`язку з обмеженими кошторисними призначеннями на апарат селищної ради та зазначила про те, що не заперечує проти представництва прокуратурою інтересів держави в її особі та подання позову про повернення надмірно сплачених коштів. 
Наведені обставини зумовили звернення керівника Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області у вересні 2025 року до Господарського суду Львівської області з позовом в інтересах держави в особі Теплицької селищної ради до Приватного підприємства «Енерготрансзахід» та Опорного закладу Теплицької селищної ради «Теплицька загальноосвітня школа І - ІІІ ступенів № 1» про:
- визнання недійсними додаткових угод № 1 від 17 червня 2024 року, № 2 від 12 серпня 2024 року, № 3 від 20 грудня 2024 року до договору про постачання електричної енергії споживачу № 409/01/24 від 01 січня 2024 року, укладеного між Опорним закладом Теплицької селищної ради «Теплицька загальноосвітня школа І - ІІІ ступенів № 1» та Приватним підприємством «Енерготрансзахід»;
- стягнення з Приватного підприємства «Енерготрансзахід» на користь Теплицької селищної ради безпідставно надмірно сплачені бюджетні кошти в сумі 114 319,34 грн.
3. Короткий зміст оскаржуваних рішення місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції, мотиви їх ухвалення.
Господарський суд Львівської області рішенням від 12 березня 2026 року у справі № 914/2882/25, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 11 червня 2026 року, позов задовольнив повністю: визнав недійсними додаткові угоди № 1 від 17 червня 2024 року, № 2 від 12 серпня 2024 року, № 3 від 20 грудня 2024 року до договору про постачання електричної енергії споживачу № 409/01/24 від 01 січня 2024 року, укладені між Опорним закладом Теплицької селищної ради «Теплицька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 1» та Приватним підприємством «ЕНЕРГОТРАНСЗАХІД»; стягнув з Приватного підприємства «ЕНЕРГОТРАНСЗАХІД» на користь Теплицької селищної ради безпідставно надмірно сплачені бюджетні кошти в сумі 114 319,34 грн. Стягнув з Приватного підприємства «Енерготрансзахід» на користь Вінницької обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору у сумі 7 570,00 грн та стягнув з Опорного закладу Теплицької селищної ради Теплицька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №1 на користь Вінницької обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору у сумі 4 542,00 грн.
Суди попередніх інстанцій виходили з того, що 
- керівник Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області належним чином обґрунтував порушення інтересів держави та дотримався порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру»;
- спірні додаткові угоди №№ 1 - 3 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 409/01/24 від 01 січня 2024 року суперечать пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки за цими додатковими угодами була збільшена встановлена договором ціна за 1 кВт/год електричної енергії на 25,72%, 47,56% та 40,71% відповідно, тобто більше, ніж на 10%, що призвело до перевищення допустимої межі збільшення ціни за одиницю товару, визначеної Законом України «Про публічні закупівлі» та свідчить про зловживання сторонами договору своїм правом на зміну умов договору;
- сума переплати бюджетних коштів за спожиту електричну енергію внаслідок укладення спірних додаткових угод складає 114 319,34 грн і ці кошти є такими, що були безпідставно одержані відповідачем-1, підстава їх набуття останнім внаслідок недійсності спірних додаткових угод відпала, а тому відповідач-1 зобов`язаний їх повернути до місцевого бюджету, що відповідає положенням статей 216, 1212 Цивільного кодексу України, з огляду на що позовні вимоги у частині стягнення зазначених коштів підлягають задоволенню.
4. Короткий зміст вимог касаційної скарги.
У касаційній скарзі відповідач-1 - Приватне підприємство «Енерготрансзахід» просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 12 березня 2026 року та постанову Західного апеляційного господарського суду від 11 червня 2026 року у справі № 914/2882/25, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
5. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.
Як на підстави касаційного оскарження судових рішень у цій справі скаржник послався на пункти 1, 2 та 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, та зазначив про те, що суди попередніх інстанцій:
- не врахували висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, зокрема, щодо представництва прокурором інтересів держави в суді, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 червня 2024 року у справі № 925/1133/18, у постанови Верховного Суду від 10 червня 2026 року у справі № 910/403/26;
- неправильно застосували пункт 2 частини п`ятої статті 41 Закону «Про публічні закупівлі». При цьому, скаржник зазначив про наявність підстав для відступу від висновку Верховного Суду щодо застосування цієї норми права в частині неможливості підняття ціни за одиницю товару більше ніж на 10% від тієї, що встановлена у договорі, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 922/2321/22. За твердженням скаржника цей висновок є застарілим, враховуючи зміни в чинному законодавстві, спричинені встановленням в Україні правового режиму воєнного стану та законодавчо врегульованим питанням правовідносин, які склалися між сторонами правочину, укладеного відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі» та «Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування», затверджених Постановою КМУ від 12 жовтня 2022 року № 1178, де з урахуванням змісту положень наведеної постанови надано право сторонам договору збільшувати ціну за одиницю товару на відсоток коливання такої ціни у бік збільшення без прив`язки до обмеження у 10 %;
- неправильно застосували статтю 41 Закону України «Про публічні закупівлі» у поєднанні з «Особливостями здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування», затвердженими Постановою КМУ від 12 жовтня 2022 року № 1178, а висновок Верховного Суду щодо застосування цих норм права при розгляді справ щодо визнання недійсними додаткових угод до договорів про постачання електричної енергії (укладених після прийняття постанови КМУ від 12 жовтня 2022 року № 1178) та стягнення грошових коштів, відсутній.
6. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.
Керівник Вінницької обласної прокуратури у відзиві на касаційну скаргу просить касаційну скаргу відповідача-1 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, посилаючись на те, що суди попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних рішення та постанови правильно застосували та дотрималися норм матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги не спростовують висновки судів, не відповідають матеріалам справи та не узгоджуються з положеннями чинного законодавства. Крім того, за твердженням керівника Вінницької обласної прокуратури, касаційна скарга не містить належного обґрунтування та підстав передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Позивач та відповідач-2 у справі відзивів на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надали.
7. Короткий зміст заявлених учасниками справи клопотань.
Відповідач-1 у касаційній скарзі також заявив клопотання про передачу цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки на даний момент відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування судами при розгляді справ щодо визнання недійсними додаткових угод до договорів про постачання електричної енергії (укладених після прийняття постанови КМУ від 12 жовтня 2022 року № 1178) та стягнення грошових коштів норм статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» у поєднанні з «Особливостями здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування», затвердженими Постановою КМУ від 12 жовтня 2022 року № 1178.
Позиція Верховного Суду.
8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій.
Верховний Суд, здійснивши розгляд касаційної скарги, дослідивши наведені скаржником у касаційній скарзі доводи та підстави касаційного оскарження судових рішень, перевіривши правильність застосування та дотримання судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке. 
Згідно з частинами першою - третьою статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Відповідно до частин першої та третьої статті 41 Господарського процесуального кодексу України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи. У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
За змістом частини третьої та абзацу другого частини п`ятої статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Відповідно до частини четвертої статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу цього Кодексу. 
Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом. (частина друга статті 131-1 Конституції України).
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України "Про прокуратуру".
За змістом частин першої, третьої, четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. 
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. 
Прокурор здійснює представництво держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень (абзац третій частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").
Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії (абзац четвертий частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").
Системний аналіз положень статті 53 Господарського процесуального кодексу України та статті 23 Закону "Про прокуратуру" свідчить про те, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення її інтересів, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах, а також у разі відсутності такого органу. 
В розумінні положень статей 53, 73, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор в кожному конкретному випадку при зверненні до суду з позовом повинен:
- довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави, зазначити, в чому полягає порушення матеріальних або інших інтересів держави, необхідність їх захисту, навести та обґрунтувати підстави для здійснення представництва інтересів держави в суді,
- визначити орган, уповноважений державою на здійснення відповідних функції у спірних правовідносинах, навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду, 
- надати належні та допустимі докази здійснення прокурором повідомлення на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, а також надати докази того, що суб`єкт владних повноважень не здійснює або здійснює неналежним чином захист інтересів держави.
Для встановлення наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді застосовується процедура, передбачена частиною четвертою статті 23 Закону України "Про прокуратуру".
Досліджуючи обставини дотримання Гайсинською окружною прокуратурою Вінницької області процедури, передбаченої частиною четвертою статті 23 Закону України "Про прокуратуру", суди попередніх інстанцій встановили, що Теплицька селищна рада є органом місцевого самоврядування на території Теплицької селищної територіальної громади, до повноважень якої відповідно до вимог чинного законодавства належить затвердження та виконання місцевого бюджету, фінансування комунальних установ, а також контроль за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, саме цей орган місцевого самоврядування є належним суб`єктом захисту майнових інтересів Теплицької селищної територіальної громади.
Відповідач-2 у цій справі - Опорний заклад Теплицької селищної ради «Теплицька загальноосвітня школа ІІІІ ступенів №1» є комунальним закладом освіти, засновником та органом управління майном якого є Теплицька селищна рада. Фінансування діяльності закладу здійснюється за рахунок коштів місцевого бюджету, головним розпорядником яких виступає відповідний орган місцевого самоврядування, зокрема Теплицька селищна рада. 
Встановивши ці обставини, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що прокурор правильно визначив позивача у цій справі - Теплицькe селищна рада, як орган, який має забезпечувати захист інтересів держави у спірних правовідносинах. 
Верховний Суд у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 дійшов висновку, зокрема, про те, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Як встановили суди попередніх інстанцій у цій справі, що розглядається, прокурор до моменту звернення до суду з цим позовом звертався до Теплицької селищної ради з листом № 02.51/2-829ВИХ-25 від 03 вересня 2025 року, в якому повідомив про виявлені порушення при внесенні змін до договору про постачання електричної енергії споживачу № 409/01/24 від 01 січня 2024 року за додатковими угодами в частині ціни за одиницю товару, а також просив у зазначеному листі повідомити прокуратуру про обізнаність Теплицької селищної ради щодо внесення таких змін до зазначеного договору та про вжиття селищною радою відповідних заходів реагування.
Теплицька селищна рада у листі № 1782 від 13 серпня 2025 року повідомила Гайсинську окружну прокуратура Вінницької області про те, що селищна рада не буде вживати заходи щодо повернення надмірно сплачених бюджетних коштів за фактом укладення з порушенням вимог чинного законодавства додаткових угод до договору про постачання електричної енергії споживачу № 409/01/24 від 01 січня 2024 року у зв`язку з обмеженими кошторисними призначеннями на апарат селищної ради та зазначила про те, що не заперечує проти представництва прокуратурою інтересів держави в її особі та подання позову про повернення надмірно сплачених коштів. 
Наведені обставини, зокрема відмова органу, який має забезпечувати захист інтересів держави у спірних правовідносинах, вчиняти дії, направлені на захист інтересів держави, не вжиття цим органом (Теплицькою селищною радою) заходів для усунення порушень законодавства та інтересів держави при укладенні спірних у цій справі додаткових угод, зумовили звернення керівника Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Теплицької селищної ради у вересні 2025 року до Господарського суду Львівської області з цим позовом до Приватного підприємства «Енерготрансзахід» та Опорного закладу Теплицької селищної ради «Теплицька загальноосвітня школа І - ІІІ ступенів № 1» з позовом про визнання недійсними додаткових угод №№ 1 - 3 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 409/01/24 від 01 січня 2024 року, укладеного між Опорним закладом Теплицької селищної ради «Теплицька загальноосвітня школа І - ІІІ ступенів № 1» та Приватним підприємством «Енерготрансзахід»;
З огляду на викладене Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що керівник Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області належним чином обґрунтував порушення інтересів держави, що полягає неефективному та незаконному витрачанні підконтрольною позивачу комунальною установою бюджетних коштів, та дотримався порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», довів наявність підстав для представництва інтересів держави у спірних правовідносинах та звернення до суду із позовом у цій справі, зокрема довів наявність виключності випадку для здійснення прокурором представництва інтересів держави у спірних правовідносинах, оскільки компетентний орган - Теплицька селищна рада після отримання повідомлення прокуратури відмовилася самостійно звертатися до суду з позовом в інтересах держави, що відповідно зазначеного вище висновку Верховного Суду, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18, є достатнім аргументом для підтвердження підстав для представництва.
При цьому, Верховний Суд не бере до уваги твердження відповідача-1, викладені у касаційній скарзі, про те, що прокурор не довів наявності виключного випадку для здійснення представництва інтересів держави у спірних правовідносинах, а суди попередніх інстанцій при дослідженні обставин наявності у прокурора при зверненні до суду з цим позовом підстав для представництва не врахували висновків Верховного Суду щодо представництва прокурором інтересів держави в суді, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 червня 2024 року у справі № 925/1133/18, у постанови Верховного Суду від 10 червня 2026 року у справі № 910/403/26.
Щодо зазначених доводів скаржника Верховний Суд зазначає про те, що обставини щодо бездіяльності компетентного органу повинні бути предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом за конкретних фактичних обставин, які у кожній окремій справі мажуть бути різними.
Як вбачається у справі № 925/1133/18, на висновки Великої Палати Верховного Суду в якій, послався скаржник, прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави як самостійний позивач, оскільки орган, уповноважений державою здійснювати захист інтересів держави у спірних правовідносинах, - Черкаська міська рада, як учасник спірних відносин, сам порушує інтереси держави, а інший орган, зокрема Держгеокадастр, не має повноважень звертатись з позовом до суду. Зважаючи на викладене, Велика Палата Верховного Суду у справі № 925/1133/18 дійшла висновку про те, що прокурор не повинен був попередньо, до звернення до суду, повідомляти про це (про своє звернення до суду) Черкаську міську раду та/або Держгеокадастр.
Натомість у цій справі № 914/2882/25, що розглядається, прокурор звернувся до суду з позовом, не як самостійний позивач, а в інтересах держави в особі позивача - Теплицької селищної ради, яка є органом, що має забезпечувати захист інтересів держави у спірних правовідносинах. Суди попередніх інстанцій встановили, що прокурор правильно визначив позивача у цій справі та з дотриманням порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», перед зверненням до суду звертався до цього органу з листом-повідомлення про наявність виявлених порушень та пропозицією здійснити захист порушених інтересів держави, зокрема в судовому порядку. 
Наведене вище у своїй сукупності свідчить про те, що у справі № 925/1133/18 мали місце інші фактичні обставини, ніж ті, які мають місце у цій справі № 914/2882/25, що розглядається, з огляду на що не можна вважати подібними правовідносини у зазначених порівнюваних справах.
Крім того, у справі № 910/403/26, на висновки Верховного Суду в якій також послався скаржник, суд касаційної інстанції у постанові від 10 червня 2026 року зазначив про те, що висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для залишення позову прокурора без розгляду ґрунтуються на невиконанні прокурором вимог процесуального закону (пункт 6.41. постанови). Натоміть у цій, справі № 914/2882/25, що розглядається, суди встановили дотримання прокурором порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», при зверненні до суду. Наведене свідчить про безпідставність доводів скаржника щодо необхідність врахування судами попередніх інстанцій постанови Верховного Суду від 10 червня 2026 року у справі № 910/403/26.
З огляду на викладене Верховний Суд зазначає про те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження судових рішень, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України не знайшла свого підтвердження та є необґрунтованою. 
Розглянувши позовні вимоги у цій справі № 914/2882/25 (про визнання недійсними додаткових угод до договору) по суті спору, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що спірні додаткові угоди №№ 1 - 3 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 409/01/24 від 01 січня 2024 року, якими були внесені зміни до договору, що стосувалися збільшення ціни за одиницю товару, були укладені з порушенням пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки за цими додатковими угодами була збільшена встановлена договором ціна за 1 кВт/год електричної енергії більше, ніж на 10%, що призвело до перевищення допустимої межі збільшення ціни за одиницю товару, визначеної Законом України «Про публічні закупівлі» та свідчить про зловживання сторонами договору своїм правом на зміну умов договору.
Верховний Суд погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Як вбачається спірні у цій справі додаткові угоди угод № 1 від 17 червня 2024 року, № 2 від 12 серпня 2024 року, № 3 від 20 грудня 2024 року були укладені до договору про поставку електричної енергії споживачу № 409/01/24 від 01 січня 2024 року, що був укладений між відповідачами у справі за результатом проведеної процедури закупівлі.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначені Законом України «Про публічні закупівлі».
Відповідно до частини четвертої статті 3 Закону України «Про публічні закупівлі» (у редакції, чинній станом на дату укладення між відповідачами у цій справі договору про закупівлю електричної енергії) відносини, пов`язані зі сферою публічних закупівель, регулюються виключно цим Законом і не можуть регулюватися іншими законами, крім випадків, встановлених цим Законом.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 цього закону договір про закупівлю визначається як господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі / спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Основні вимоги до договору про закупівлю та внесення змін до нього урегульовані статтею 41 Закону України «Про публічні закупівлі», у частині першій якої визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Згідно з частиною четвертою статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції / пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі / спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції / пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
За загальним правилом, закріпленим у частині п`ятій статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», істотні умови договору про закупівлю, однією з яких є ціна товару, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі. Однак, зазначена норма права передбачає випадки, коли допускається зміна істотних умов договору про закупівлю.
За змістом пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (у редакції, чинній станом на дати укладення спірних у цій справі додаткових угод) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку, зокрема збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Верховний Суд зазначає про те, що у цій нормі права передбачена можливість внесення змін до договору про закупівлю у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору не повинне перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної в договорі про закупівлю, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Такі послідовні зміни не повинні спрямовуватися на ухиляння від виконання положень цієї норми.
Інший підхід до розуміння положень пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», який передбачає щоразу з кожним внесенням змін можливість збільшення ціни договору до 10 %, тобто можливість необмеженого збільшення ціни (понад 10 % ціни договору закупівлі) при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, може призвести до нівелювання мети законодавчого регулювання процедур закупівлі, адже відкриває шлях до маніпулювання учасниками загальною вартістю пропозицій, внаслідок чого відкривається можливість під час процедури усунути конкурентів, запропонувавши найнижчу ціну, та після укладення договору підвищити ціну до рівня економічно обґрунтованої. 
Укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та 5 Закону України «Про публічні закупівлі». Крім того, збільшення ціни може призвести до того, що кількість товарів настільки зменшиться, що виконання договору закупівлі в такому обсязі не відповідатиме господарській меті укладення замовником договору закупівлі. Застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10% пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.
Отже, зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % не допускається, зокрема, у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії. 
Такі правові висновки Верховного Суду щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» у редакції, чинній станом на дати укладення спірних у цій справі додаткових угод, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2025 року у справі № 920/19/24.
Як встановили суди попередніх інстанцій за умовами укладеного між відповідачами договору постачання електричної енергії споживачу № 409/01/24 від 01 січня 2024 року ціна товару (електричної енергії, предмета закупівлі) у договорі була погоджена у розмірі 5,92 грн з ПДВ за 1 кВт/год електричної енергії, а очікуваний договірний обсяг постачання електричної енергії на період з 01 січня по 31 грудня 2024 року сторони погодили у розмірі 148 396 кВт*год.
За додатковою угодою № 1 від 17 червня 2024 року до зазначеного договору його сторони змінили (збільшили) ціну за 1 кВт/год електричної енергії до 7,48 грн з урахуванням ПДВ, тобто на 25,72% відносно ціни, визначеної договором
За додатковою угодою № 2 від 12 серпня 2024 року до зазначеного договору його сторони змінили (збільшили) ціну за 1 кВт/год електричної енергії до 8,78 грн з урахуванням ПДВ, тобто на 47,56% відносно ціни, визначеної договором.
За додатковою угодою № 3 від 20 грудня 2024 року до зазначеного договору його сторони хоч і зменшили ціну за 1 кВт/год електричної енергії до 8,37 грн з урахуванням ПДВ відносно ціни, встановленої додатковою угодою № 2, проте таке зменшення все одного перевищує першочергово визначену договором ціну за одиницю товару на 40,71%. 
Встановивши зазначені обставини, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що спірні у цій справі зазначені додаткові угоди №№ 1 - 3 є недійсними, оскільки їх укладення призвело до фактичного перевищення допустимої межі збільшення ціни за одиницю товару (10%), визначеної Законом України «Про публічні закупівлі», що суперечить пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Крім того, суди встановили, що у листах відповідача-1 (постачальника) про зміну (збільшення) ціни на електроенергію за договором № 409/01/24 від 01 січня 2024 року відсутні будь-які розрахунки, які б підтверджували збитковість виконання договору на погоджених сторонами першочергових умовах, не наведені обґрунтування неможливості виконання зобов`язань за первісною ціною та не доведено непередбачуваність відповідних коливань на ринку електричної енергії, а надані відповідачем-1 довідки Львівської торгово-промислової палати та інформація АТ «Оператор ринку» містять лише окремі порівняння цін за певні часові проміжки та окремі декади місяців, не відображаючи повної динаміки зміни ціни від моменту укладення договору. 
З огляду на викладене суди правильно визнали зазначені листи відповідача-1, довідки Львівської торгово-промислової палати та інформація АТ «Оператор ринку» неналежним документальним підтвердженням коливання ціни у розумінні законодавства та умов спірного договору, оскільки відповідно до умов договору та усталеної практики Верховного Суду документальне підтвердження коливання ціни має містити аналіз зміни ціни товару за період між датою укладення договору або останньої зміни його умов та датою внесення наступних змін, натомість зазначені документи не містять аналізу цінових змін за весь відповідний період, не обґрунтовують саме такий розмір підвищення договірної ціни, а також не підтверджують неможливості виконання договору на початково погоджених умовах. 
Верховний Суд не бере до уваги твердження скаржника про те, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували пункт 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки застосування судами цієї норми права є правильним, узгоджується зі сталою практикою Верховного Суду щодо застосування цієї норми права, яка була підтверджена також і постановою Великої Палати Верховного суду від 21 листопада 2025 року у справі № 920/19/24. Твердження скаржника про неправильне застосування судами цієї норми права не знайшли свого підтвердження та є необґрунтованими. 
Посилання скаржника на необхідність відступу від висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 922/2321/22, є безпідставними, оскільки правильність висновків Верховного Суду щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 922/2321/22, була підтверджена постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2025 року у справі № 920/19/24. 
За твердженням скаржника необхідність відступу від висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 922/2321/22, обумовлена тим, що цей висновок був зроблений Верховний Судом без урахування Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування», затверджених Постановою КМУ від 12 жовтня 2022 року № 1178, положення яких передбачають право сторін договору збільшувати ціну за одиницю товару на відсоток коливання такої ціни у бік збільшення без прив`язки до обмеження у 10 %.
Разом із зазначеними доводами про необхідність відступу від висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», скаржник також посилається і на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» у поєднанні з «Особливостями здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування», затвердженими Постановою КМУ від 12 жовтня 2022 року № 1178, при розгляді справ щодо визнання недійсними додаткових угод до договорів про постачання електричної енергії, укладених після прийняття зазначеної постанови КМУ від 12 жовтня 2022 року № 1178 та стягнення грошових коштів.
Однак, Верховний Суд зазначає про необґрунтованість зазначених доводів скаржника, з огляду на таке.
Відповідно до пункту 3-7 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про публічні закупівлі» на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування особливості здійснення закупівель товарів, робіт та послуг для замовників, передбачених цим Законом, визначаються Кабінетом Міністрів України із забезпеченням захищеності таких замовників від воєнних загроз та з дотриманням вимог, встановлених пунктом 3-8 цього розділу.
Кабінет Міністрів України постановою від 12 жовтня 2022 року № 1178 затвердив Особливості здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування (далі по тексту - Особливості), які встановлюють порядок та умови здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", із забезпеченням захищеності таких замовників від воєнних загроз на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування.
Відповідно до підпункту 2 пункту 19 Особливостей у редакції, що діяла станом на час укладення спірних додаткових угод, істотні умови договору про закупівлю, укладеного відповідно до пунктів 10 і 13 (крім підпунктів 13 та 15 пункту 13) цих особливостей, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім, зокрема випадку погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення.
Як правильно та обґрунтовано зазначили суди попередніх інстанцій, постанова Кабінету Міністрів України № 1178 є підзаконним нормативно-правовим актом і не може змінювати, скасовувати чи звужувати дію положень Закону України «Про публічні закупівлі», який має вищу юридичну силу. Станом на момент виникнення спірних правовідносин (укладення основного договору та спірних додаткових угод до нього) та на момент судового розгляду цієї справи норма пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» була чинною та незмінною за своїм буквальним змістом. Дія такої норми на час дії воєнного стану не скасовувалась та не призупинялась. Затвердження Кабінетом Міністрів України в межах наданих законом повноважень Особливостей здійснення публічних закупівель (постанова КМУ № 1178) не означає зміну законодавства у відповідній сфері спірних правовідносин, які регулюються Законом України «Про публічні закупівлі», зокрема пунктом 2 частини п`ятої статті 41 цього закону.
Крім того, як вбачається, Верховний Суд вже неодноразово викладав свої висновки щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та підпункту 2 пункту 19 Особливостей.
Так, відповідно до висновків Верховного Суду щодо застосування цих норм права, викладених у постановах від 18 червня 2024 року у справі № 922/2595/23, від 01 жовтня 2024 року у справі № 918/779/23, від 06 лютого 2025 року у справі № 916/747/24, від 20 травня 2026 року у справі № 910/4865/24 та інших, постанова Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 року № 1178 про затвердження зазначених Особливостей не передбачає внесення змін до Закону України "Про публічні закупівлі", а лише встановлює певні особливості щодо процедури здійснення публічних закупівель під час дії воєнного стану. 
Постанова Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 року № 1178 деталізує випадки для можливості зміни сторонами правочину ціни договору в порядку пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та не встановлює іншого алгоритму розрахунку процентного співвідношення ціноутворення, передбаченого даною нормою.
Наведеним спростовуються безпідставні твердження скаржника про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та підпункту 2 пункту 19 Особливостей.
Висновки судів попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях щодо застосування Особливостей відповідають наведеним усталеним правовим висновкам суду касаційної інстанції, підстави для відступу від яких відсутні.
Отже, доводи скаржника про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та підпункту 2 пункту 19 Особливостей не знайшли свого підтвердження та є необґрунтованими.
З огляду на існування цих висновків Верховного Суду суд касаційної інстанцій не вбачає підстав для формування висновків щодо застосування вказаних норм права, про необхідність формування яких просить відповідач-1 у касаційні скарзі, а також зазначає і про відсутність підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду за клопотанням відповідача-1, який підставою для такої передачі справи визначив відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування вказаних норм права.
Крім того, відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права не є в розумінні частин третьої - шостої статті 302 Господарського процесуального кодексу України підставою для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Згідно з частиною першою статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. 
Відповідно до частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Суди попередніх інстанцій, встановивши те, що переплата бюджетних коштів за спожиту електричну енергію внаслідок укладення спірних додаткових угод до договору про постачання електричної енергії складає 114 319,34 грн, визнавши спірні у цій справі додаткові угоди недійсними, які не породжують правових наслідків, керуючись положеннями статті 1212 Цивільного кодексу України, дійшли правильного висновку про те, що грошові кошти у зазначеній сумі є такими, що були безпідставно одержані відповідачем-1, оскільки підстава їх набуття внаслідок недійсності спірних додаткових угод відпала, а тому відповідач-1 зобов`язаний їх повернути на користь позивача у справі відповідно до положень статей 216, 1212 Цивільного кодексу України. З огляду на викладене суди попередніх інстанцій правильно та обґрунтовано задовольнили позовні вимоги про стягнення цієї суми з відповідача-1 на користь позивача-1, як безпідставно сплачених бюджетних коштів.
З огляду на викладене Верховний Суд зазначає про те, що суди попередніх інстанцій правильно та обґрунтовано задовольнили позов у цій справі, а наведені відповідачем-1 у касаційній скарзі підстави касаційного оскарження судових рішень, передбачені пунктами 1, 2 та 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не знайшли свого підтвердження та є необґрунтованими.
9. Висновки за результатами розгляду касаційних скарг. 
Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
З огляду на те, що доводи відповідача-1 у касаційній скарзі про неправильне застосування та порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваних рішення та постанови не знайшли свого підтвердження, Верховний Суд не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення Господарського суду Львівської області від 12 березня 2026 року та постанови Західного апеляційного господарського суду від 11 червня 2026 року у справі № 914/2882/25 та залишає касаційну скаргу відповідача-1 без задоволення.
10. Судові витрати.
Зважаючи на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника. 
Керуючись статтями 300, 301, 302, 303, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, cуд

ПОСТАНОВИВ:
1. Відмовити у задоволенні клопотання Приватного підприємства «Енерготрансзахід» про передачу справи № 914/2882/25 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
2. Касаційну скаргу Приватного підприємства «Енерготрансзахід» залишити без задоволення.
3. Рішення Господарського суду Львівської області від 12 березня 2026 року та постанову Західного апеляційного господарського суду від 11 червня 2026 року у справі № 914/2882/25 залишити без змін. 
4. Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець 

Судді О. Кролевець

О. Мамалуй