ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
25червня 2026 року
м. Київ
справа № П/800/605/13
провадження № 11-483зва25
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді Погрібного С. О.,
судді-доповідача Губської О. А., 
суддів Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Ємця А. А., Короля В. В., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартинюк Н. М., Пількова К. М., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., Ткача І. В.,
за участю:
секретаря судового засідання Дехтяренко О. В.,
позивача  ОСОБА_1 
представника позивача ОСОБА_1 - Чулініна Д. Г., 
представника відповідача - Пилявського Ю. О.,
розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву  ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Вищого адміністративного суду України від 13 листопада 2013 року у справі №П/800/605/13 за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання постанови незаконною.
УСТАНОВИЛА:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1.  ОСОБА_1 (далі також - позивач, заявник) звернувся до Вищого адміністративного суду України (далі - ВАСУ) як суду першої інстанції з позовом до Верховної Ради України (далі - ВРУ), у якому просив визнати незаконною Постанову ВРУ від 05 вересня 2013 року № 455-VII «Про звільнення судді» в частині звільнення його з посади судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська відповідно до пункту 5 частини п`ятої статті 126 Конституції України за порушення присяги.
2. На обґрунтування позову посилався на те, що Вища рада юстиції (далі - ВРЮ) не здійснила перевірку всіх обставин та безпідставно, на думку позивача, прийняла рішення про внесення подання до ВРУ щодо звільнення його з посади судді за порушення присяги. Позивач зазначає, що не можна визнавати порушенням присяги порушення норм процесуального та матеріального права при здійсненні правосуддя, якщо не встановлено фактів, які б свідчили про умисне порушення закону або несумлінність, упередженість. На думку позивача, не встановлені та не вказані в рішенні обставини, які могли бути підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, тим більше не встановлені підстави для визнання в його діях ознак порушення присяги судді.
3. Позивач вважає, що оскаржувана Постанова прийнята без надання оцінки його діям, без урахування принципів пропорційності та обґрунтованості. Не встановлено, які конкретно факти свідчать про умисне порушення ним закону, його недбалість, необ`єктивність та наявність тяжких і невідворотних наслідків. Також вважає, що рішення ВРЮ, на підставі якого прийнята оскаржувана Постанова, прийняте без дотримання розумних строків, тобто через три роки після фактичних подій та через два роки з моменту виявлення відповідачем факту порушення присяги, що, на його переконання, суперечить принципу розумності та справедливості.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
4.  ОСОБА_1 . Указом Президента України від 05 серпня 2005 року № 1151/2005 призначений на посаду судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська. Постановою Верховної Ради України від 21 жовтня 2010 року № 2635-VI позивач обраний безстроково суддею Індустріального районного суду міста Дніпропетровська.
5. За результатами перевірки відомостей, викладених у скаргах  ОСОБА_2 , проведених на підставі доручення голови ВРЮ ОСОБА_4 від 17 листопада 2010 року № 420/0/4-10, член ВРЮ ОСОБА_3 звернувся до ВРЮ з пропозицією про внесення подання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська за порушення ним присяги.
6. Секція ВРЮ з питань призначення суддів на посади та звільнення їх з посад на засіданні 11 червня 2013 року дійшла висновку рекомендувати ВРЮ прийняти рішення про внесення подання до ВРУ про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська за порушення присяги.
7. 11 червня 2013 року ВРЮ прийнято рішення № 516/0/15-13 про внесення подання ВРУ про звільнення позивача з посади судді за порушення присяги.
8. Не погоджуючись із вказаним рішенням ВРЮ від 11 червня 2013 року  ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до ВАСУ про визнання його незаконними.
9. Постановою ВАСУ від 24 жовтня 2013 року у справі № П/800/408/13 відмовлено повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до ВРЮ про визнання рішення незаконним.
10. Постановою ВРУ № 455-VII від 05 вересня 2013 року «Про звільнення судді», ОСОБА_1 звільнено з посади судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська у зв`язку з порушенням ним присяги судді.
11. Вважаючи вказану Постанову ВРУ від 05 вересня 2013 року «Про звільнення судді» незаконною, ОСОБА_1 звернувся з цим адміністративним позовом до ВАСУ, у якому просив визнати її незаконною.
Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій
12. ВАСУ постановою від 13 листопада 2013 року у справі № П/800/605/13 в задоволенні позову відмовив. Зазначив, що ця постанова є остаточною і не підлягає перегляду в апеляційному чи касаційному порядку.
13. У цьому рішенні ВАСУ, зокрема, зазначив, що рішення ВРЮ від 11 червня 2013 року № 516/0/15-13 про внесення подання ВРУ про звільнення позивача з посади судді за порушення присяги на предмет його законності вже перевірялось ВАСУ. Згідно з постановою суду від 24 жовтня 2013 року воно визнано законним і обґрунтованим. Постанова є остаточною і не підлягає перегляду в апеляційному чи касаційному порядку. Отже, обставини щодо ухвалення ВРЮ рішення про внесення подання до ВРУ про звільнення з посади судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 досліджувались судом на предмет його законності. Зазначене вище судове рішення набрало законної сили і є чинним.
14. Крім того, ВАСУ дійшов висновку, що ВРУ дотрималась процедури розгляду питання про звільнення судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 з посади судді за порушення присяги судді відповідно до пункту 5 частини п`ятої статті 126 Конституції України.
15.  ОСОБА_1 подав до Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) заяву проти України, в якій скаржився: за пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) - на те, що порядок звільнення був несумісним з принципами незалежного та безстороннього суду, а подальший перегляд справи судом був недостатнім для виправлення цих недоліків; за статтею 8 Конвенції - на те, що приватне життя зазнало суттєвої шкоди внаслідок звільнення за «порушення присяги». Ця заява зареєстрована за № 33635/14.
Короткий зміст рішення ЄСПЛ 
16. Рішенням від 27 листопада 2025 року у справі «Козак та інші проти України» (Kozak and others v. Ukraine; заяви № 54738/13, 33635/14, 13080/17), яке є остаточним, ЄСПЛ постановив, що «було порушено пункт 1 статті 6 Конвенції у зв`язку із недотриманням принципу незалежного і безстороннього суду, а також недостатністю подальшого перегляду справи судом»
Також вилучено скаргу, подану у заяві № 33635/14 за статтею 8 Конвенції.
17. ЄСПЛ виходив з того, що він вже встановлював у справах «Олександр Волков проти України» (пункти 109-131) та «Куликов та інші проти України» (пункти 135 і 136), що на момент подій порядок звільнення суддів за «порушення присяги» характеризувався низкою системних і загальних недоліків, які порушували принципи незалежності та безсторонності, а подальший перегляд справи судом не усував ці недоліки. Суд вважав, що ці висновки однаково застосовні й до цих заяв. З огляду на викладене Суд виснував про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у зв`язку з недотриманням принципу незалежного і безстороннього суду, а також недостатністю подальшого перегляду справи судом.
Короткий зміст вимог заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами 
18. 29 грудня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Великої Палати Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 , подана його представником - адвокатом Чулініним Д. Г., про перегляд за виключними обставинами постанови ВАСУ від 13 листопада 2013 року в адміністративній справі № П/800/605/13 з підстави, передбаченої пунктом 3 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) - у зв`язку зі встановленням ЄСПЛ порушення Україною міжнародних зобов`язань під час вирішення цієї справи судом.
19. Заявник просить скасувати означене судове рішення та ухвалити нове - про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 , а саме визнати протиправною та повністю нечинною Постанову ВРУ від 05 вересня 2013 року № 455-VII «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська у зв`язку з порушенням присяги судді».
20. Обґрунтовуючи підставу для перегляду судового рішення за виключними обставинами, заявник послався на рішення ЄСПЛ у справі «Козак та інші проти України» (Kozak and others v. Ukraine, заяви № 54738/13, 33635/14, 13080/17).
21. Мотивував вимоги заяви тим, що ЄСПЛ констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та наголосив на тому, що провадження у ВРЮ характеризувалось великою кількістю системних і загальних недоліків, які поставили під сумнів принцип незалежності та неупередженості. ВАСУ не здійснив достатнього перегляду справи за його ( ОСОБА_1 ) позовом з причин неналежного дослідження доводів про невідповідність провадження у ВРЮ критерію безсторонності, формально підійшов до дослідження законності та обґрунтованості рішення ВРЮ та ВРУ, а відтак при розгляді справи суд не забезпечив процесуальної справедливості. З висновків ЄСПЛ слідує, що ВАСУ, відмовляючи позивачу у позові до парламенту, обмежився суто формальними позитивістськими міркуваннями про дотриманий порядок, встановлений законом для розгляду питання звільнення судді з посади за особливих обставин.
22. За змістом заяви, представник заявника наводить витяги з рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України», на яку послався Суд у рішенні від 27 листопада 2025 року «Козак та інші проти України», та зазначає, що ВАСУ помилково не визнав подання про звільнення позивача з посади судді за порушення присяги задавненим, хибно оцінивши строки провадження розумними, внаслідок чого оскаржена Постанова ВРУ істотно не відповідає пункту 10 частини другої статті 2 КАС України.
23. З посиланням на вказане рішення ЄСПЛ представник заявника стверджує про відсутність у законодавстві та судовій практиці станом на час ухвалення спірного рішення ВАСУ визначення того, що саме необхідно вважати порушенням суддею присяги судді. 
24. Заявник вважає, що висновки ЄСПЛ свідчать про наявність системних недоліків процедури його звільнення, недотримання вимог незалежності та безсторонності під час розгляду відповідного питання органами державної влади, а також про недостатність подальшого судового контролю для усунення таких недоліків. На його думку, ВАСУ не врахував практику ЄСПЛ щодо принципу юридичної визначеності, строків притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності, гарантій справедливого судового розгляду та права на повагу до приватного життя.
25. Крім того, заявник посилається на порушення процедури розгляду питання про його звільнення ВРУ, зокрема щодо забезпечення можливості надати пояснення та реалізувати право на захист, а також на помилковість висновків ВАСУ про правомірність Постанови ВРУ від 05 вересня 2013 року № 455-VII.
26. Також зазначає, що в основу відмови в адміністративному позові ВАСУ у постанові поклав преюдиційність своїх же висновків про законність пропозиції звільнення позивача з посади судді за порушення присяги в іншій адміністративній справі - № П/800/408/13, які не можуть братися до уваги в силу констатованих ЄСПЛ в рішенні від 06 листопада 2025 року за заявою № 33635/14 порушень Україною стосовно позивача ОСОБА_1 конвенційного права на справедливий судовий розгляд і в тій іншій адміністративній справі - № П/800/408/13 - також, у той час як тягар доказування правомірності оскарженої постанови суб`єкта владних повноважень, включно з її обґрунтованістю за пунктом 3 частини другої статті 2 КАС України, лежить в такому разі цілком на ВРУ.
27. Заявник вказує, що встановлені ЄСПЛ порушення не можуть бути усунуті інакше, ніж шляхом перегляду судового рішення у цій справі та відновлення його прав у порядку restitutio in integrum.
Позиція інших учасників справи
28. Заперечення ВРУ на заяву  ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами не надходили. У судовому засіданні представник відповідача не заперечувала проти задоволення заяви  ОСОБА_1 .
Рух заяви про перегляд судового рішення
29. Ухвалою судді Великої Палати від 27 січня 2026 року відкрито провадження про перегляд за виключними обставинами постанови ВАСУ від 13 листопада 2013 року в адміністративній справі № П/800/605/13 за позовом  ОСОБА_1 до ВРУ про визнання постанови незаконною. Витребувано з Міністерства юстиції України копію рішення ЄСПЛ від 27 листопада 2025 року у справі «Козак та інші проти України» (Kozak and others v. Ukraine, заяви № 54738/13, 33635/14, 13080/17) з його автентичним перекладом українською мовою.
30. 13 лютого 2026 року до Великої Палати з Міністерства юстиції України надійшла копія автентичного перекладу рішення ЄСПЛ у справі «Козак та інші проти України» (Kozak and others v. Ukraine, заяви № 54738/13, 33635/14, 13080/17), ухваленого 27 листопада 2025 року.
31. Суддя Великої Палати ухвалою від 04 березня 2026 року призначила справу № П/800/605/13 до розгляду в судовому засіданні на 15 годину 30 хвилин 25 червня 2026 року. Копію цієї ухвали надіслано до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для вирішення питання про відновлення втраченого провадження у справі № П/800/605/13 за позовом ОСОБА_1 до ВРУ про визнання постанови незаконною.
32. 13 травня 2026 року до Великої Палати надійшли матеріали про відновлення втраченого судового провадження у справі № П/800/605/13 з Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
33. Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 10 червня 2026 року задоволено заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Чулініна Д. Г. про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції в приміщенні Дніпровського апеляційного суду.
34. Крім того, 12 травня 2026 до Великої Палати Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_1 , подане адвокатом Чулініним Д. Г., про витребування у Центрального державного архіву вищих органів влади та управління України (03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 24, телефон +38 (044) 275 36 66, email: ІНФОРМАЦІЯ_1) паперовий оригінал постанови ВАСУ від 13 листопада 2013 року та ухвали Верховного Суду України від 02 квітня 2014 року про відмову у відкритті провадження № 21-114а14, переданих раніше на постійне зберігання з вилученої для знищення адміністративної справи № П/800/605/13 за описом № 1 (продовження) справ постійного зберігання за 2012-2013 роки.
Велика Палата Верховного Суду враховує, що аналогічне клопотання неодноразово було предметом розгляду суду, під час яких вжито всіх передбачених КАС України заходів, необхідних для встановлення змісту втраченого судового провадження та вирішення питання щодо його відновлення.
Крім того, тексти зазначених судових рішень наявні в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що дає можливість достовірно встановити їх зміст, реквізити та документарну інформацію. Також в матеріалах справи міститься копія постанови Вищого адміністративного суду України від 13 листопада 2013 року у справі № П/800/605/13, надана листом ВАСУ від 21 квітня 2026 року № 28/12-14/26, збережених в автоматизованій системі документообігу суду.
За таких обставин витребування паперових оригіналів судових рішень не є необхідним для розгляду цієї справи та не може вплинути на вирішення заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами.
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ
35. Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Україна ратифікувала Конвенцію, взявши на себе зобов`язання гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І Конвенції (стаття 1 розділу І Конвенції).
36. Відповідно до пункту 1 статті 46 Конвенції держава Україна зобов`язана виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вона є стороною.
37. Статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана ВРУ, є частиною національного законодавства України.
38. Згідно із частиною п`ятою статті 55 Конституції України кожен має право після використання всіх національних засобів юридичного захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна.
39. Частинами першою, другою статті 2 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Закон № 3477-IV) визначено, що остаточне рішення ЄСПЛ у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.
40. Порядок виконання рішення ЄСПЛ, яке набуло статусу остаточного, визначається, зокрема, Законом № 3477-IV.
41. Згідно із частиною першою статті 1 Закону № 3477-IV виконанням рішення Суду є: а) виплата стягувачові відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; б) вжиття заходів загального характеру.
42. З огляду на наведені вище положення статті 46 Конвенції та статті 2 Закону № 3477-IV ЄСПЛ є належною міжнародною установою, юрисдикція якої визнана Україною. Суд наділений повноваженнями встановлювати порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справ судом у розумінні пункту 3 частини п`ятої статті 361 КАС України.
43. Відповідно до пункту 3 частини п`ятої статті 361 КАС України підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом.
44. Пунктом 6 частини першої статті 363 КАС України визначено, що заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами може бути подано особою, на користь якої постановлено рішення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною.
45. ЄСПЛ у рішенні у справі «Козак та інші проти України» (Kozak and others v. Ukraine, заяви № 54738/13, 33635/14, 13080/17) постановив, що було порушено пункт 1 статті 6, зокрема, щодо ОСОБА_1 .
46. Як уже зазначалося вище, ЄСПЛ зауважив, що він уже встановлював у рішеннях у справах «Олександр Волков проти України» (Olekcandr Volkovv. Ukraine), пункти 109-131, та «Куликов та інші проти України» (Kulykovand Othersv. Ukraine), пункти 135 і 136, що на момент подій порядок звільнення суддів за «порушення присяги» характеризувався низкою системних і загальних недоліків, які порушували принципи незалежності та безсторонності, а подальший перегляд справи судом не усував цих недоліків. Суд вважає, що ці недоліки однаково застосовні й до розглянутих заяв. Отже, було порушено пункт 1 статті 6 Конвенції у зв`язку з недотриманням принципу незалежного та безстороннього суду та недостатністю подальшого перегляду справи судом.
47. Суд зауважив, що раніше в згаданих рішеннях у справах «Олександр Волков проти України» (Olekcandr Volkov v. Ukraine), пункти 166 і 167 та 173-185, та «Куликов та інші проти України» (Kulykov and Others v. Ukraine), пункт 138, він встановлював, що звільнення заявників з посад судді за «порушення присяги» становило втручання в їхнє приватне життя і «таке втручання не відповідало вимогам «якості закону», а тому не було законним для цілей статті 8 Конвенції. Суд постановив, що ці висновки цілком стосуються розглянутих заяв, оскільки на той момент не існувало жодних керівних принципів чи практики, які б встановлювали послідовне обмежувальне тлумачення поняття «порушення присяги».
48. Згідно зі статтею 10 Закону № 3477-IV з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum); б) інші заходи, передбачені у рішенні.
49. Заходи загального характеру вживаються з метою забезпечення додержання державою положень Конвенції, порушення яких встановлене рішенням, забезпечення усунення недоліків системного характеру, які лежать в основі виявленого Судом порушення, а також усунення підстави для надходження до Суду заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в Суді. Заходами загального характеру є заходи, спрямовані на усунення зазначеної в рішенні системної проблеми та її першопричини.
50. Відновлення попереднього юридичного стану стягувача здійснюється, зокрема, шляхом: а) повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі; б) повторного розгляду справи адміністративним органом (частина друга статті 10 Закону № 3477-IV).
51. Для цього слід враховувати Рекомендацію № R(2000)2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам «Щодо повторного розгляду або поновлення провадження у певних справах на національному рівні після прийняття рішень Європейським судом з прав людини», відповідно до якої повторний розгляд справи, включаючи поновлення провадження, рекомендовано застосовувати, особливо тоді коли:
- потерпіла сторона і далі зазнає негативних наслідків від рішення, ухваленого на національному рівні, - наслідків, щодо яких справедлива сатисфакція не була адекватним засобом захисту і які не можна виправити інакше, ніж через повторний розгляд або поновлення провадження;
- рішення ЄСПЛ спонукає до висновку, що а) оскаржене рішення національного суду суперечить Конвенції, або б) в основі визнаного порушення лежали суттєві процедурні помилки чи положення, які ставлять під серйозний сумнів результат оскарженого провадження на національному рівні.
52. У рішенні від 13 липня 2000 року у справі «Скоццарі та Джюнта проти Італії» (Scozzari and Giunta v. Іtaly, заяви № 39221/98 і № 41963/98, пункт 249) ЄСПЛ вказував, що під обов`язком Високих Договірних Сторін виконувати остаточні рішення ЄСПЛ у будь-якій справі, в якій вони є сторонами, розуміється, що рішення, відповідно до якого ЄСПЛ визнав порушення, покладає на державу-відповідача обов`язок не лише здійснити на користь заявника виплати, присуджені як справедлива сатисфакція, але також і здійснити під контролем Комітету Міністрів загальні і, якщо це доречно, індивідуальні заходи, здійснення яких є необхідним у рамках внутрішньої правової системи, аби покласти край виявленому порушенню та виправити негативні наслідки такого порушення. Більше того, знаходячись під контролем Комітету Міністрів, держава-відповідач вільна у виборі засобів, якими вона виконуватиме свої зобов`язання за статтею 46 Конвенції, за умови, що такі засоби не суперечитимуть висновкам, які містяться у рішенні ЄСПЛ.
53. Велика Палата Верховного Суду також зазначає, що у рішенні ЄСПЛ може бути прямо вказано на необхідність вжиття державою додаткових заходів індивідуального характеру чи з самого рішення ЄСПЛ можна зробити висновок про необхідність відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який особа мала до порушення Конвенції, шляхом повторного розгляду її справи судом, включаючи відновлення провадження у відповідній справі.
Якщо інше не вказано у рішенні ЄСПЛ, повторний розгляд справи судом, включаючи відновлення провадження у справі, можливий, якщо у рішенні ЄСПЛ, ухваленому на користь заявника, визнано порушення Україною зобов`язань за Конвенцією при вирішенні судом на національному рівні тієї справи, в якій ухвалене судове рішення, про перегляд якого просить цей заявник.
54. У справі, що розглядається, ВАСУ постановою від 13 листопада 2013 року відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання постанови незаконною.
Не погоджуючись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав до ЄСПЛ заяву № 33635/14.
55. 27 листопада 2025 року ЄСПЛ постановив рішення у справі «Козак та інші проти України», у якому за наслідками розгляду, зокрема, заяви ОСОБА_1 № 33635/14 установив порушення Україною пункту 1 статті 6 Конвенції.
56. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
57. ЄСПЛ виснував, що порушення конвенційного права  ОСОБА_1 , закріпленого у пункті 1 статті 6 Конвенції, полягало у недотриманні принципу незалежного та безстороннього суду, а також недостатності подальшого перегляду справи судом. Встановлюючи порушення наведеного конвенційного права, Суд послався на свої попередні рішення у справах «Олександр Волков проти України» та «Куликов та інші проти України». 
58. Перевіряючи встановлені ЄСПЛ порушення за матеріалами справи, Велика Палата Верховного Суду встановила, що предметом спору є визнання незаконною Постанови ВРУ № 455-VII від 05 вересня 2013 року «Про звільнення судді», якою   ОСОБА_1 звільнено з посади судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська у зв`язку з порушенням ним присяги судді.
59. За змістом позову,  ОСОБА_1 посилався на те, що ВРЮ не здійснила перевірку всіх обставин та безпідставно прийняла рішення про внесення подання до ВРУ щодо звільнення його з посади судді за порушення присяги. Позивач зазначає, що не можна визнавати порушенням присяги порушення норм процесуального та матеріального права при здійсненні правосуддя, якщо не встановлено фактів, які б свідчили про умисне порушення закону або несумлінність, упередженість. Крім того, позивач вказував на порушення відповідачем строків притягнення його до дисциплінарної відповідальності.
60. Із постанови від 13 листопада 2013 року, що є предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду, слідує, що ВАСУ послався на те, що рішення ВРЮ від 11 червня 2013 року № 516/0/15-13 про внесення подання ВРУ про звільнення позивача з посади судді за порушення присяги на предмет його законності вже перевірялось ВАСУ та визнано законним і обґрунтованим. Отже, обставини щодо ухвалення ВРЮ рішення про внесення подання до ВРУ про звільнення з посади судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 досліджувались судом на предмет його законності. Зазначене вище судове рішення набрало законної сили і є чинним. Крім того, ВАСУ дійшов висновку, що ВРУ дотрималась процедури розгляду питання про звільнення судді.
61. Характер установлених ЄСПЛ порушень, допущених національними судами під час розгляду цієї справи, які покладені в основу його висновку про порушення Україною пункту 1 статті 6 Конвенції, ставлять під сумнів результат такого судового розгляду.
62. Так, у пункті 117 рішення у справі «Олександр Волков проти України», на яке міститься посилання в рішенні «Козак та інші проти України», ЄСПЛ вказував як про наявність недоліків структурного характеру в провадженні ВРЮ, так і про ознаки особистої упередженості з боку певних членів ВРЮ, що у підсумку слугувало підставою для висновку про невідповідність такого провадження принципам незалежності та безсторонності.
У пункті 22 рішення від 27 листопада 2025 року у справі «Козак та інші проти України» Суд вчергове звернув увагу на порядок звільнення суддів за «порушення присяги», що характеризувався низкою системних та загальних недоліків, які порушували принципи безсторонності, а подальший перегляд справи судом не усував ці недоліки.
63. Приписи частини третьої статті 2 КАС України (у редакції, чинній станом на 28 лютого 2013 року) передбачають, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
Слід також зазначити, що відповідно до частини четвертої статті 11 КАС України (в редакції, чинній станом на 13 листопада 2013 року) суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
64. Однак постанова ВАСУ від 13 листопада 2013 року не демонструє того, що суд перевірив рішення суб`єкта владних повноважень у цій справі, а саме ВРУ, на відповідність наведеним вище вимогам статті 2 КАС України (зокрема, пунктів 1, 3, 4 частини третьої). Так, за змістом означеного вище рішення судом не наведено будь-яких змістових аргументів у частині того, в чому саме проявилось порушення позивачем присяги судді і яким чином таке порушення кореспондує із приписами чинного на той час законодавства. Водночас ОСОБА_1 протягом судового розгляду справи стверджував, що допущене ним порушення не підпадає під ознаки саме «порушення присяги судді».
65. У пункті 185 рішення у справі «Олександр Волков проти України», на яке міститься посилання в рішенні «Козак та інші проти України», ЄСПЛ виснував, що відсутність керівних настанов принципів і практики, які б визначали послідовне та обмежувальне тлумачення поняття «порушення присяги», а також відсутність належних юридичних захисних механізмів призвели до непередбачуваності наслідків застосування відповідних положень національного законодавства. Виходячи із цього можна навіть припустити, що будь-яка провина судді, яка мала місце у будь-який момент протягом його професійної кар`єри, за бажанням могла бути розтлумачена дисциплінарним органом як достатня фактична підстава для обвинувачення у вчиненні такого дисциплінарного порушення, як «порушення присяги», та призвести до його звільнення з посади.
66. Вирішуючи спір між сторонами у цій справі, ВАСУ в постанові від 13 листопада 2013 року не надав правової оцінки оскаржуваному рішенню та поданню ВРЮ, в тому числі в частині можливості його притягнення до дисциплінарної відповідальності в будь-який момент його професійної кар`єри. 
67. Наведені обставини в розумінні пункту ІІ Рекомендації № R(2000)2 Комітету міністрів Ради Європи є передумовою для повторного розгляду справи як найбільш ефективного (якщо не єдиного) засобу для відновлення попереднього правового становища, яке сторона мала до порушення Конвенції (restitutio in integrum).
68. З огляду на характер установлених ЄСПЛ порушень та відсутність у Великої Палати Верховного Суду процесуальної можливості встановлювати обставини справи, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу у справі, що розглядається, чи про перевагу одних доказів над іншими порушені конвенційні права ОСОБА_1 підлягають поновленню шляхом забезпечення повторного розгляду справи судом першої інстанції в межах наданих йому повноважень на встановлення обставин, що мають істотне значення для вирішення справи, та здійснення оцінки доказів.
69. Підсумовуючи, Велика Палата Верховного Суду висновує, що оскаржене рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 належить визнати постановленим з порушенням норм матеріального права та положень адміністративного процесуального законодавства, зокрема з порушенням принципів верховенства права і законності, що закріплені у статтях 8, 9 КАС України.
70. Констатовані Судом порушення конвенційних та національних вимог в аспекті цієї справи можуть бути усунуті в спосіб скасування постанови ВАСУ від 13 листопада 2013 року з направленням справи до суду того самого рівня.
71. У пунктах 7, 8 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) зазначено, що з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, ВАСУ припиняє свою діяльність та ліквідується у встановленому законом порядку.
День початку роботи Верховного Суду у складі, передбаченому цим Законом, визначається рішенням його Пленуму, що публікується на вебпорталі судової влади та в газеті «Голос України». Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду від 30 листопада 2017 року № 2 «Про визначення дня початку роботи Верховного Суду» днем початку роботи Верховного Суду є 15 грудня 2017 року.
Частиною другою статті 37 Закону № 1402-VIII передбачено, що у складі Верховного Суду діє, зокрема, Касаційний адміністративний суд. Саме Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду є судом першої інстанції для такої категорії справ.
Отже, справа № П/800/605/13 підлягає направленню на новий розгляд до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
72. Під час нового розгляду справи суд має врахувати висновки ЄСПЛ, викладені у рішенні від 27 листопада 2025 року у справі «Козак та інші проти України», зокрема щодо недотримання принципу незалежного та безстороннього суду, недостатності подальшого перегляду справи судом.
Висновки за результатами розгляду заяви
73. На підставі частини другої статті 368 КАС України справа розглядається за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.
74. Відповідно до частини п`ятої статті 368 КАС України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами Верховний Суд може скасувати судове рішення (судові рішення) повністю або частково і передати справу на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції.
75. Отже, постанова ВАСУ від 13 листопада 2013 року в адміністративній справі № П/800/605/13 щодо ОСОБА_1 підлягає скасуванню з передачею справи на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, який наділений відповідно до пункту 1 частини першої статті 266 КАС України повноваженнями розглядати як суд першої інстанції адміністративні справи щодо законності (крім конституційності) постанов ВРУ.
76. Цей суд має розглянути справу з урахуванням завдань та основних засад адміністративного судочинства, закріплених у статті 2 КАС України, висновків, яких дійшов ЄСПЛ у справі «Козак та інші проти України» (Kozak and others v. Ukraine, заяви № 54738/13, 33635/14, 13080/17), та постановити законне і обґрунтоване судове рішення.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 322, 325, 361, 368, 369 КАС України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:
1. Заяву  ОСОБА_1  про перегляд за виключними обставинами постанови Вищого адміністративного суду України від 13 листопада 2013 року в адміністративній справі № П/800/605/13 задовольнити частково.
2. Постанову Вищого адміністративного суду України від 13 листопада 2013 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя			С. О. Погрібний	
Суддя-доповідач О. А. Губська 
Судді:О. О. Банасько  О. В. Білоконь  О. Л. Булейко  А. А. Ємець  В. В. Король  О. В. Кривенда  М. В. Мазур  Н. М. Мартинюк  К. М. Пільков  Н. С. Стефанів  Т. Г. Стрелець  І. В. Ткач