П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/25599/24 
Головуючий у 1-й інстанції: Лавренчук Ольга Володимирівна 
Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В. 
28 липня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ватаманюка Р.В. 
суддів: Боровицького О. А.  Курка О. П. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 09 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання неправомірною відмову, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною відмову Головного управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку, оформлену рішенням №063550006577 від 14.11.2024, у відповідності із Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію ОСОБА_1 як потерпілому від аварії на ЧАЕС 3-ї категорії, що проживає у зоні безумовного (обов`язкового) відселення із зниженням пенсійного віку на 9-ть років у відповідності із Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 09.05.2025 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апелянт наголошує на тому, що віднімаючи період навчання поза межами зони забруднення, суд не врахував періоди канікул, вихідних та святкових днів у період з 01.09.1989 по 25.06.1992, які в сумі складали не менше 9 місяців, протягом яких апелянт перебував за місцем свого постійного проживання в с. Виступовичі. Також зазначає, що під час проходження військової служби він мав відпустку тривалістю не менше місяця. З урахуванням цих періодів, апелянт вважає, що проживав у зоні відселення більше 6 років, а тому має право на максимальне зниження пенсійного віку на 9 років, що є достатнім для призначення пенсії на момент звернення. 
До суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач вказує про обгрунтованість рішення суду першої інстанції та просить залишити його без змін.
Відповідач зазначає, що сумування періодів проживання в різних зонах або виокремлення днів канікул і вихідних під час безперервного періоду навчання чи служби законодавством не передбачено. Також вказує, що страховий стаж позивача обчислено правильно і становить 31 рік 11 місяців 11 днів, проте право на пенсію виникне лише при досягненні 53-річного віку.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України. 
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що 07.11.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Головним управлінням Пенсійного фонду України у Чернігівській області, за принципом екстериторіальності, розглянуто заяву ОСОБА_1 від 07.11.2024 та прийнято рішення №063550006577 від 14.11.2024 про відмову у призначенні пенсії. У рішенні вказано: "До періоду постійного проживання на території зоні безумовного (обов`язкового) відселення не зараховано період навчання в Головинському СПТУ №2 з 01.09.1989 по 25.06.1992.
Станом на 1 січня 1993 року період проживання на території радіоактивного забруднення складає 3 роки 9 місяців 12 днів, що дає право на зниження пенсійного віку на 7 років.
Страховий стаж особи складає 31 рік 11 місяців 11 днів.
За наданими документами до страхового стажу не зараховані періоди роботи в колгоспі з 13.07.1992 по 17.07.1997 відповідно до архівних витягів від 25.10.2024 №Б/929 та КоБ/929/1, оскільки період перетинається із періодом проходження військової служби та відсутня інформація про встановлений мінімум вихододнів та кількість вироблених вихододнів у колгоспі.
Для зарахування до страхового стажу періоду роботи в колгоспі необхідно надати уточнюючу довідку про встановлений мінімум трудової участі та кількість вироблених вихододнів, довідку про реорганізацію.
В призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” зі зниженням пенсійного віку відмовити, оскільки заявник не досяг пенсійного віку - 53 роки.
Вважаючи таке рішення протиправним, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що період навчання позивача у Головинському СПТУ № 2 з 01.09.1989 по 25.06.1992 року (2 роки 9 місяців 25 днів) не може бути зарахований до періоду постійного проживання в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, оскільки смт. Головине не відноситься до зон радіоактивного забруднення. 
При цьому суд першої інстанції вказав, що єдиною підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії на підставі його заяви від 07.11.2024 є відсутність необхідного терміну проживання на території радіоактивного забруднення.
Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058).
Зокрема, частиною 1 статті 26 Закону №1058 передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Водночас, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ).
Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені в статті 55 Закону № 796-XII.
Абзацом 1 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Відповідно до абзацу 3 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали бо постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років, вік виходу на пенсію зменшується на 4 роки* та додатково 1 рік за кожний рік проживання (роботи), але не більше 9 років.
При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку (в даному випадку 4 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
З наведених положень Закону №796-XII вбачається, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи у зоні безумовного (обов`язкового) відселення протягом двох років до 01 січня 1993 року.
При цьому, особам, які додатково до зазначеної умови постійно проживали у зоні гарантованого добровільного відселення в період з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року, ще встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку в розмірі 4 роки.
Особам, які постійно не працювали/постійно не проживали в зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року, але постійно проживали/постійно працювали у зазначеній зоні протягом двох років до 01 січня 1993 року, зменшення пенсійного віку здійснюється без застосування початкової величини, та розраховується, як 1 рік зменшення пенсійного віку за 1 рік проживання/роботи в зоні безумовного (обов`язкового) відселення.
Колегія суддів зазначає, що законодавець пов`язує право на зниження пенсійного віку саме з фактом постійного проживання або постійної роботи (фізичного перебування) особи у зоні радіоактивного забруднення, а не лише з фактом реєстрації в ній. 
Відтак особа, яка постійно проживала або постійно проживає чи постійно працювала або постійно працює у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, набуває права на призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII у випадку дотримання таких умов:
- наявності у цієї особи статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи;
- наявності у цієї особи необхідного періоду проживання (роботи) у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, який станом на 1 січня 1993 року повинен становити не менше 2-х років.
При цьому, виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року. Отже, щодо періоду проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні безумовного (обов`язкового) відселення протягом двох років станом на 01 січня 1993 року, то його необхідно обраховувати з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони безумовного (обов`язкового) відселення, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на Чорнобильській АЕС.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1) (далі - Порядок № 22-1).
Відповідно до абзацу дев`ятого підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1 потерпілими від Чорнобильської катастрофи до заяви про призначення пенсії додаються такі документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку:
- документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;
- посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).
Згідно матеріалів справи для підтвердження наявності права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до абзацу 3 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII позивачем, на виконання вимог п. 2.1 Порядку №22-1, до заяви про призначення йому пенсії додав:
довідку Виконавчого комітету Овруцької міської ради Коростенського району Житомирської області від 16.10.2024 №20-967;
копію посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 2 серії НОМЕР_1 від 07.087.1994.
При цьому судом першої інстанції правильно вказано про те, що наявність у позивача статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, підтвердженого відповідним посвідченням 2 категорії серії НОМЕР_1 від 07.07.1994, надає йому право користуватися пільгами, передбаченими Законом №796-ХІІ.
Водночас, визначеними в абзаці 3 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII умовами, які надають особі право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 9 років, є не тільки наявність статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, а ще й проживання (робота) такої особи у зоні безумовного (обов`язкового) відселення станом на 01.01.1993 не менше 2-х років.
Згідно матеріалів справи, позивач у період з 01.09.1989 по 25.06.1992 навчався у Головинському СПТУ № 2. Вказана обставина також підтверджується копією диплому серії НОМЕР_2 .
Оцінюючи доводи апелянта про необхідність вирахування з періоду навчання днів канікул, вихідних та святкових днів і зарахування їх до строку проживання в зоні безумовного відселення, колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на таке.
Навчання у закладах професійно-технічної або вищої освіти є тривалим і безперервним процесом, який передбачає постійне перебування особи за місцем розташування відповідного навчального закладу (включаючи проживання у гуртожитках тощо). Періоди вихідних, святкових днів чи канікул є складовою частиною єдиного навчального процесу та регламентуються графіком навчального процесу відповідного закладу освіти. Вони не переривають загального статусу особи як такої, що постійно навчається (і відповідно проживає) за місцем знаходження навчального закладу. 
Чинне законодавство України, зокрема Закон № 796-XII та Порядок № 22-1, не передбачає можливості «поденного» обчислення або розщеплення безперервних періодів навчання чи військової служби з метою виокремлення вихідних днів чи канікул для штучного збільшення строку проживання в зоні радіоактивного забруднення. 
Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11 листопада 2024 року у справі № 460/19947/23, від 11 березня 2024 року у справі № 500/2422/23 та від 02 жовтня 2024 року у справі № 500/551/23. Верховний Суд чітко зазначив, що періоди навчання та військової служби, які проходять поза межами забрудненої зони, виключаються з періоду постійного проживання в зоні забруднення в цілому, оскільки протягом цих тривалих періодів особа постійно перебуває в іншому місці. 
Оскільки селище Головине Житомирського району Житомирської області не віднесено до зони радіоактивного забруднення, тому період навчання позивача з 01.09.1989 по 25.06.1992 не може бути врахований до періоду проживання позивача в зоні безумовного (обов`язкового) відселення при вирішенні питання про дотримання позивачем умови для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до абзацу 3 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
При цьому наданою позивачем довідкою Виконавчого комітету Овруцької міської ради Коростенського району Житомирської області від 16.10.2024 №20-967 підтверджується лише факт проживання позивача станом на 01.01.1993 у зоні безумовного (обов`язкового) відселення (с. Виступовичі Коростенського району Житомирської області) протягом 3 років 9 місяців 12 днів (з 26.04.1986 по 31.08.1989 - 3 роки 4 місяці 06 днів, з 26.06.1992 по 01.12.1992 - 5 місяців 6 днів).
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що період проживання ОСОБА_1 у зоні гарантованого безумовного (обов`язкового) станом на 01 січня 1993 року складає більше 2-х років, що вказує про наявність у позивача права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону №796-XII у зв`язку з наявністю обов`язкової умови - проживання або робота такої особи у зоні безумовного (обов`язкового) відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 2х років.
Отже з моменту аварії та станом на 31 липня 1986 року позивач проживав у населеному пункті, який відноситься до зони безумовного (обов`язкового) відселення, а тому ОСОБА_1 має право на застосування початкової величини зниження пенсійного віку на 4 роки.
Відтак позивач має право на зменшення пенсійного віку на 7 років (4 роки - початкова величина + 3 роки додатково за кожен рік проживання в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, який, як встановлено судом становить 3 роки 9 місяців 12 днів).
Разом з тим суд першої інстанції дійшов зазначив, що єдиною підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії на підставі його заяви від 07.11.2024 є відсутність необхідного терміну проживання на території радіоактивного забруднення.
Колегія суддів зазначає, що у рішенні Головного управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області №063550006577 від 14.11.2024 також вказано, що за наданими документами до страхового стажу не зараховані періоди роботи в колгоспі з 13.07.1992 по 17.07.1997 відповідно до архівних витягів від 25.10.2024 №Б/929 та КоБ/929/1, оскільки період перетинається із періодом проходження військової служби та відсутня інформація про встановлений мінімум вихододнів та кількість вироблених вихододнів у колгоспі.
Для зарахування до страхового стажу періоду роботи в колгоспі необхідно надати уточнюючу довідку про встановлений мінімум трудової участі та кількість вироблених вихододнів, довідку про реорганізацію.
Відтак, судом першої інстанції не враховано та не надано оцінки оскаржуваному рішенню пенсійного органу в цій частині.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність (пункт 4).
З огляду на зазначене, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12.09.2022 по справі №569/16691/16-а.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок №637).
Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За приписами п. 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Аналіз наведених вище правових норм дозволяє дійти таких висновків: основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка, тому лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, може постати необхідність у використанні додаткових даних для підтвердження стажу (уточнюючі довідки, відомості Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування тощо).
Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а.
Згідно матеріалів справи періоди роботи позивача в колгоспі з 13.07.1992 по 17.07.1997 підтверджуються записами в трудовій книжці позивача НОМЕР_3 від 01.07.1992, архівними витягами з наказів та протоколів, а також архівними довідками від 25.10.2024 №Б/929 та КоБ/929/1, на які посилається відповідач.
Період проходження військової служби з 15.12.1992 по 27.11.1994 підтверджується записами трудової книжки НОМЕР_3 від 01.07.1992 та військовим квитком НОМЕР_4 .
Вказані документи були наявні в пенсійного органу на момент подання позивачем заяви від 07.11.2024.
При цьому суд відхиляє доводи пенсійного органу про відсутність підстав для зарахування вказаних періодів до стажу, статтею 101 Закону №1788-XII встановлено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Також згідно з частиною 3 статті 44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Отже органи, які призначають пенсію мають право перевіряти надані заявником документи, а саме вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Проте в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б свідчили про вчинення відповідачами дій, спрямованих на проведення перевірки відомостей у поданих позивачем документах.
Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови в їх врахуванні при призначенні пенсії.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №291/99/17.
Таким чином, спірні періоди роботи підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову шляхом визнання протиправним рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області №063550006577 від 14.11.2024 щодо незарахування до страхового стажу періодів роботи у колгоспі з 13.07.1992 по 17.07.1997 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, зарахувати до страхового стажу періоди роботи позивача з 13.07.1992 по 17.07.1997 та повторно розглянути заяву позивача від 07.11.2024 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. 
У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 09 травня 2025 року скасувати та ухвалити нову постанову.
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області №063550006577 від 14 листопада 2024 року щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи у колгоспі з 13.07.1992 по 17.07.1997.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 13.07.1992 по 17.07.1997 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07 листопада 2024 року та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позову, а саме щодо призначення пенсії із зниженням пенсійного віку на 9-ть років у відповідності із Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». - відмовити. 

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.  

Головуючий | | | Ватаманюк Р.В.
Судді | | | Боровицький О. А.    Курко О. П.