МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(повне)
м. Миколаїв
08 липня 2026 р.	справа № 400/7407/26 	
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., за участю секретаря судового засідання Клепки А.В.,
позивачки: ОСОБА_1 ,
представника відповідача: не з`явився,
у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, розглянув адміністративну справу
за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	

до відповідача	Першого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, вул. Ювілейна, 89, м. Баштанка, Баштанський р-н, Миколаївська обл., 56101, 	

про	визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 11.06.2026 р. ВП № 79966822	
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивачка або ОСОБА_1 ) звернулась з позовом до Першого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відповідач або Відділ ДВС), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 11.06.2026 р. ВП № 79966822.
На обґрунтування своїх вимог позивачка пояснила, що 13.01.2026 р. відповідачем було відкрито виконавче провадження № 79966822 про стягнення з неї податкового боргу в сумі 3 300 грн. на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-Ф-5321-13у від 14.11.2025 р., а також винесені похідні постанови про розмір витрат виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору та про арешт коштів. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.04.2026 р. у справі № 400/753/26, яке набрало законної сили 21.05.2026 р., вимога № Ф-Ф-5321-13у від 14.11.2025 р. була скасована. На підставі ст. 39 ч. 1 п. 5 Закону України “Про виконавче провадження” відповідач закінчив виконавче провадження № 79966822. Однак, 11.06.2026 р. відповідач виніс постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з позивачки (боржника) витрат виконавчого провадження. Положення Закону України “Про виконавче провадження” та розділу VI п. 2 наказу Міністерства юстиції України 02.04.2012 р. № 512/5 “Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень” (далі - Інструкція № 512/5) не передбачають можливості стягнення витрат виконавчого провадження в разі його закінчення на підставі ст. 39 ч. 1 п. 5 Закону України “Про виконавче провадження”.
Відповідач відзиву не подав. Ухвала про відкриття провадження у справі доставлена до його електронного кабінету системи “Електронний суд” 24.06.2026 р.
Як передбачено ст. 159 ч. 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Суд не вбачає підстав вважати неподання відповідачем відзиву в даній справі, як визнання ним позову.
Відповідно до ст. 162 ч. 6 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
На підставі наведеної норми, суд розглядає справу за відсутності відзиву відповідача, на підставі поданих позивачем доказів.
В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився.
Вирішуючи справу, суд виходить з наступного.
13.01.2026 р. Відділом ДВС відкрито виконавче провадження № 79966822 про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу в сумі 3 300 грн. на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-Ф-5321-13у від 14.11.2025 р.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.04.2026 р. у справі № 400/753/26, яке набрало законної сили 21.05.2026 р., вимога № Ф-Ф-5321-13у від 14.11.2025 р., на підставі якої було відкрито виконавче провадження № 79966822, була визнана судом протиправною та скасована.
На цій підставі 09.06.2026 р. ОСОБА_1 подала до Відділу ДВС заяву про закінчення виконавчого провадження на підставі ст. 39 ч. 1 п. 5 Закону України “Про виконавче провадження”.
11.06.2026 р. відповідачем прийняті постанова про закінчення виконавчого провадження № 79966822 та постанова про зняття арешту з коштів.
Одночасно, 11.06.2026 р. відповідач прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження № 812499920, якою постановлено стягнути з ОСОБА_1 витрати пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій на суму 569 грн., на підставі постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 11.06.2026 р. № 79966822.
Статтею 39 ч. 1 п. 5 Закону України “Про виконавче провадження” передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Розділ VI п. 2 Інструкції № 512/5 закріплює, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-18, 19-1-21 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.
Отже, наведена норма Інструкції № 512/5 не передбачає стягнення витрат виконавчого провадження з боржника у разі закінчення виконавчого провадження у разі скасування рішення, на підставі якого був виданий виконавчий документ, тобто на підставі ст. 39 ч. 1 п. 5 Закону України “Про виконавче провадження”, що і має місце в даному спорі.
З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 139 ч. 1 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачка сплатила судовий збір в розмірі 1 331,20 грн. Позов поданий через систему “Електронний суд”.
Згідно ст. 4 ч. 3 Закону України “Про судовий збір” при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Отже позивачка повинна була сплатити судовий збір з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження ставки судового збору в розмірі 1 331,20 грн., тобто розмір судового збору мав скласти 1 064,96 грн., тому позивачка надмірно сплатила 266,24 грн.
Відповідно до ст. 7 ч. 1 п. 1, ч. 2 Закону України “Про судовий збір”, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.
Таким чином, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає судовий збір в сумі 1 064,96 грн., а переплачена сума судового збору в розмірі 266,24 грн. може бути повернута судом за клопотанням позивачки.
Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246, 287 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Першого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Ювілейна, 89, м. Баштанка, Миколаївська область, 56101, ЄДРПОУ 45089419), задовольнити.
2. Визнати протиправною та скасувати постанову Першого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 11.06.2026 р. ВП № 79966822.
3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Першого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Ювілейна, 89, м. Баштанка, Миколаївська область, 56101, ЄДРПОУ 45089419) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у виді судового збору в розмірі 1 064,96 грн. (одна тисяча шістдесят чотири гривні дев`яносто шість копійок).
4. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційні скарги на рішення у справах, визначених ст. 287 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено
8 липня 2026 р.

Суддя А. О. Мороз